156 



alakú, gyakran karélyos sarjakat bocsátó, vagy villaalakúlag ketté ágazó s 

 mint a nem neve is mutatja (DiMugia a diffluendo), lágyan folyó állábak- 

 tól, melyek a Difflugia-nemet jellegzik. 



Claparéde és Lachmann az «idegen testekből összeragasztott» tokot 

 lakó gyöklábúak között aDifflugia- és Echinopyxis-nemen (Echinopyxis acu- 

 leataClap.&Lachm. = Arcella aculeata Ehrb. Difflugia aculeataPerty.) kívül 

 még egy harmadikat, a Pleurophrys-nemet is megkülönböztetik, melyet min- 

 den lényegeset kifejező talpraesett rövidséggel e szavakkal jellegeznek: «A 

 Pleuroplirysek ugyanazok az Actinophrysek között, a mik a Difflugiák az 

 Amoebák között. » ^ A nem felállítói csupán egy édes vízi fajt, a B. sphaericát, 

 ismerték, melyhez Archer még két édes vízi fajt, — P. amphitrematoides, 

 P.fulva,^ — sorol^ Schulze Eilhard Feeencz pedig, ki az ARCHER-féle fajokat 

 szintén leírja, a P. compressában egy negyedik édes vízi fajt, a P. lageni- 

 formisban pedig egy tengeri fajt ismertet. '^ Mindezen Pleurophrys-fajok 

 állábai hegyesen végződő karcsú nyúlványok, melyeken gyakran szemcsék 

 áramlanak s melyek elágazásra s hálózatos egybeolvadásra hajlandók. 

 A szamosfalvi gyöklábúnak állábai ugyan a Pleurophrys-fajakéitól is 

 eltérnek, az eltérés azonban egyszerűen a plasma némi merevségére vezet- 

 hető vissza s ebben leli magyarázatát, oly sajátságban, mely a sós vízi 

 Vorticellák plasmájánál, — mint ezt fenn idézett értekezésemben ki is 

 emeltem, — szintén igen feltűnő, s mely az alább tárgyalandó többi sós 

 vízi gyöklábúaknái, melyek a Claparéde és IíAChmann által körülírt érte- 

 lemben vett Actinophrynákkal legközelebbi rokonságban állanak s azoktól 

 erőszak nélkül el nem választhatók, hasonló mértékben előfordul, sőt még 

 a sós vízben élő Amoebák egyes alakjainál is észlelhető ; ezeket tekintetbe 

 véve teljesen indokoltnak vélem a szóban forgó gyöklábúnak a Pleurophrys 

 nembe való sorolását, daczára annak, hogy állábai az eddig ismert Pleu- 

 rophrys-fajakéitól nem épen lényegtelenül térnek el. 



Átok, mely a P. Helix lágy testét magában rejti, görebhez hasonlítható, 

 melynek tág nyaka a zacskószerüleg felfújt részből való kiindulásnál fer- 

 dén csonkított s a görebtestet alsó részének megfelelő erősebb kidomboro- 

 dás által többé-kevésbbé mélyen befűzött, mi által szájadéka vese- vagy 

 félholdalakot ölt. Duzzadtabb tokok, különösen oldalfekvésben (IX. 4.) kis 

 csiga- vagy Nautilus-házra emlékeztetnek s ha a tok fenekének a nyakat 

 befűző részt tekintjük, úgy az egész tokot másfélszer csavart csigaházhoz 

 hasonlíthatjuk. Az eddig ismert Pleurophrys-fajok között a szamosfalvi- 



^ Les Pleurophrys sont chez les Actinophryens ce que sont les Difflugies chez 

 les Amoebéens. Op. cit. p. 454. 



^ Quart, joui-n. of mieroscop. Science. Vol. x. 1869—70. — Ezen folyóirat nem 

 állván rendelkezésemre, az idézetet Schulze E. F. után közlöm. 



' Rhizopodenstudien. III, Arch. f. microsc. Anatomie. XI. Bd. 1 Hft. 1874. 

 p. 122 — Taf. VII. Fig. 1—8. 



