161 



S ennek szomszédságában két lüktető üresét lehet megkülönböztetni, 

 melyek majd a maggal egy színvonalon, majd kissé hátrább, vagy ellenke- 

 zőleg inkább mellfelé tolva, néha épen a szemcse-öv előtt foglalnak 

 helyet. Az állábak a Pleiirophrys Helixéivel mindenben megegyeznek, (IX. 7.) 



Míg a Pleurophrys Helix fejlődéséről semmit sem mondhatok, addig 

 a P. proliférât illetőleg a következőket sikerült észlelhetnem. A tenyész- 

 edény fenekére s falára rakódott üUedékben s a bomlásban levő moszatok 

 foszlányai között akkor, midőn még egy P. proliférât sem találtam, saját- 

 ságos gömbölyded, vagy tojásdad, egészen zárt tokok vonták magokra 

 figyelmemet, melyek az épen leírt rostos szerkezettel bírtak s egynemű 

 kissé kékes plasmával voltak kitöltve, melynek közepében szép nagy mag 

 volt megkülönböztethető. Egyelőre nem tudtam, minek tartsam ezen saját- 

 ságos tokokat, melyek, a plasmájokban foglalt magtól eltekintve, megle- 

 pően hasonlítottak azon rostosszerkezetü képletekhez, melyek közösülés 

 után a Paramaecium Aureliák megtestecséből fejlődnek ki s melyek a 

 búvárok egy része által még mai nap is ondószálcsa-pamatoknak, vagy 

 épen heréknek tartatnak. Később egészen megegyező szerkezetű megnyúlt 

 tokokra akadtam, melyek közepett kissé be voltak fűződve s melyeknek 

 plasmája két maggal volt ellátva, a befűződés táját pedig számos nem 

 lüktető ürese habossá változtatta (I. 5.) ; a piskótaalakú képlet kétségkí- 

 vül oszlásban volt s csakugyan találtam oly példányokat is, melyek a befű- 

 zödési vonalban részben, vagy egészen ketté voltak válva. Az oszlás azon- 

 ban leggyakrabban a két félnek csupán részletes ketté hasadására vezetett 

 s az oszlási hasadék körűi kis gömbölyded sarjak nőttek ki, melyeknek 

 belsejében, ha bizonyos nagyságot elértek egy magot, folííletén pedig a 

 jellegzö szerkezetű burkot igen jól meg lehetett különböztocni ; ily módon 

 egész fürtös családok keletkeztek (IX. 6.), melyeknek egyénei lassanként 

 lefűződvén, mint kész P. proliferák, önálló életet kezdettek. 



A tokot lakó gyöklábúak sarjadzás utján való szaporodása már rég 

 ismeretes. Cohn az Arcella vulgaris sarjadzásáról már 1853-ban tesz 

 említést, ^^ csakhogy Cohn a sarjadzást két egyén copulatiójának tekinti, 

 míg Claparéde és Lachmann vedlésként fogják fel ; ^'^ hogy azonban mind- 

 két felfogás téves s hogy a kérdéses folyamat sem nem copulatio, sem nem 

 vedlés, hanem sarjadzás, e mellett egyfelől Hertwig és Lesser, ^^ másfe- 

 lől CiENKowsKi ^^ újabb vizsgálatai szólanak. Megjegyzendő, hogy az Arcel- 

 lánál csupán egy egyén sarjadzik ki az anj^aegyénből ; ezen csupán egy 

 fiókegyén létrejöttére vezető sarjadzásnál sokkal inkább megegyezik a 



" Op. cit. p. 261. 

 ^2 Op. cit. p. 445. 



'* Über Ehizopodeu und denselben nahestehende Organismen. Arch. f. micro- 

 cop. Anat. Bd. X. Supplementheft. 1874. p. 98. 

 " Loc. cit. 



