164 



képeznek. A tokba zárt véglény megegyezik a Cienkowski által leírt M. 

 paludosával, a tok nyílásain át kinyújtható állábai azonban merőben eltér- 

 nek az utóbbiétól s azon fonalas, szemcsétlen, el nem ágazó állábakkal 

 egyeznek meg, melyek a már leírt sós vízi gyöklábúakat jellegzik; ezen 

 állábakkal, melyeket többnyire igen hosszúra nyújt ki, Diatomeákat ragad 

 meg s azokat az álláb lassú behúzásával tokjának valamelyik nyílásához 

 vonszolja, mire plasmatestéböl egy csapszerű nyúlványt szorít át a nyílá- 

 son a Diatomeát a Vampyrellák módjára kiszíja. Gyakran egy-egy állábbal 

 valamely iszapfoszlányon mintegy kocsány segélyével rögzíti magát (X. 1.). 

 A toljon belül ketté oszlott egyéneket gyakran találtam (X. 4.) az egyik 

 oszlási félnek a tok valamelyik nyilasain való kiköltözését azonban, a mit 

 Cienkowski szintén észlelt, nem volt alkalmam niegíigyelhetni. 



5. OEBULINELLA SMAEAHDEA n. g. sp. 



Orbuliuella a D'Orbigny-féle Orbulina nemi névből van képezve. 



(X. Táb. 9—12 ábr.) 



Ezen felette érdekes gyöklábú meglehetős vastag, merev, üvegszerü 

 héjba van zárva, melyet tömör kénsav nem támad meg s e szerint valószí- 

 nűleg kovasavból áll, mit azonban határozottan el nem dönthetek, miután 

 a tárgy kicsisége s gyér előfordulása nem engedték meg, hogy izzítási pró- 

 bának vessem alá. A kerek, vagy ellypticus körvonalú tok egyik oldala 

 rendesen lapított, a másik kidomborodó, azaz egészben zsemlyealakú 

 (X. 11.); színe élénk smaragdzöld, mely hogy a toknak, nem pedig fogla- 

 latának sajátja, erről töredékeken könnyen meg lehet győződni. Nagyobb 

 nyílás nincs a tokon, e helyett azonban nagy számú egyenlő nagyságú 

 likacs-csatorna által van sűrűn átfúrva, melyeknek külső kerek nyílása töl- 

 csérszerüleg tágult, az ezek közötti héjrészletek kissé kidomborodnak s 

 szerfelett apró dúdorocskák által vannak gyöngyözve (X, 12.); a tokot 

 áttörő likacskák nagysága s száma egyénenként változik (X. 9. 10. 11.), a 

 nagy likacsúak azonban sokkal ritkábbak, mint a finoman és sűrűn 

 áttörtek. 



A tokba zárt véglény szervezetét tekintve, egészben véve megegyezik az 

 édesvízi Actinophrynák- és Heliozoákkal, még inkább pedig a már leírt 

 sósvízi gyöklábúakkal, kevésbé színezett tokok belsejében a tokot teljesen 

 ki nem töltő plasmatest s a magtestecset tartalmazó világos mag jól meg- 

 különböztethető (X. 10.), a kéregplasmában gyakran láttam egy-két vilá- 

 gos foltot, melyek nyilván lüktető üreseknek felelnek meg. Csak kevés oly 

 példányt találtam, melynek állábai a likacscsatornákon át ki voltak 

 nyújtva, ezek a többi sósvízi gyöklábúak állábaival teljesen megegyeznek, 

 fonalasak, szemcsétlenek, el nem ágazók. Többször találtam oly tokokat, 



