176 



nősen szép képződményeit láthatjuk Steyerország Vaspát-telepeihen és 

 teléreiben, a hol a Vascarbonatnak hasadékjai és üredékei ama pompás, 

 sokszor virágokat és bokrokat utánozó hófehér Aragonitképzödményeivel 

 vannak kitöltve, a melyek közönségesen « Vasvirágának neveztetnek. 



Az észak magyarországi Vaspát-telepekben azonban szintén nem 

 ritkán találhatók ilyen «vasvirágok» ; de előfordulnak azok más érczbányák- 

 ban is, a melyek közül csakis Hodrusbányát és Ürvölgyet akarok említeni. 



Az utóbbi helyen láthatni nevezetesen a rhomb mész carbonatnak ama 

 sajátságos képződményeit, a melyeket közönségesen «madárfészkek» név- 

 veljelölnek. Hat.i. egy üregben, az annak tetejéről lecsurgó vagy lecsepegő 

 mésztartalmú víz, a kőzetbe magának egy kis üregesét váj vagy mar, úgy 

 világos, hogy a folyadék folytatott csöpögése következtében, ezen kis 

 üregese avval ki lesz töltve. Abból aztán lerakódik egy fehér vagy máskéj)en 

 színezett aragonitkéreg, mely a kis üreget tálacska alakjában bevonja. Ha 

 már most ezen kis mésztálacskába kődarabkák — a kőzetről leváló töredé- 

 kek — hullanak, ugy ezek is bekérgesednek és aragonit anyaggal a kis mész 

 teknőhöz ragasztatnak. 



Ezen sajátságos alakulatok a bányászok által többnyire madárfészkek- 

 nek neveztetnek, a többé-kevésbbé gömbölyű bekérgesedett kövecseket ma- 

 dártojással hasonlítják össze. 



Igen érdekes Fodor Atilla úrnak felfedezése, ki Ürvölgj^ön olyan «ma- 

 dárfészkeket» talált, melyek valódi pisolithokat tartalmaznak, melyeknek 

 egyes szemei vagy egyedei a fészekkel nincsenek szilárdan összekötve, 

 hanem inkább lazán abba.n felhalmozva találhatók. 



A tálacska épp úgy mint a pízolithok vagy fehérek, vagy pedig bar- 

 násak, és az utóbbiból kétféle válfajt lehet megkülönböztetni. 



Az egyik varietás pisolith-egyéneket, sima zománczszeru fényes felü- 

 lettel mutat, míg a másik csekél5^ebb fénynyel, és felülete sajátságosan ido- 

 mított hieroglyphokra emlékeztető barázdákkal van díszítve. Keresztül 

 metszve, a fényes válfaj agyagpala töredékből álló magot mutat, mely 

 aránylag nem nagyon vastag aragonitanyagból álló héj által van körül- 

 fogva, mely utóbbi a harántmetszeten alig észrevehetőleg concentrikus rosto- 

 zatot mutat. 



Ha ellenben a másik válfajnak egyik szeme átmetszetik, ugy magjául 

 feltűnik egy darabka fakóércz, a mely azonban sokkal vastagabb aragonit- 

 kéreg által boríttatik. Utóbbi a harántmetszeten kitűnően mutatja a con- 

 centrikus növési rétegeket, melyek sokszor különböző váltakozó színekben, 

 mint fehér sárgás szürkésben, alternálnak, és élénken a karlsbadi pisolí- 

 tokra emlékeztetnek. 



A mi e pisolithokat tartalmazó «madárfészkeknek» képződési módját 

 illeti, ugy ezek a víznek erősebb csurgását tételezik fel, mely a pala vagy fakó- 

 ércz darabkákat folytonos forgásban tartotta, minthogy csakis ugy gondol- 



