177 



ható azon egyforma, az aragonitanyaggal való concentrikus beburkolás, a 

 melyet ezen sajátságos testeken észlelhetünk. 



Végre megjegyzem, hogy a XI. táblán a pisohttartalmu madárfész- 

 keknek két válfajának rajzát adom természetes nagyságban és pedig : az 1-sö 

 ábra a sírna válfaj fészke, hozzá 1 a az egyes szemek, h átmetszet; a 2-dik 

 ábra a barázdákkal rovott válfaj, hozzá 2 a az egyes szemek, b átmetszet. 



CEEUSSIT SELMECZRÖD. 



Schmidt SÁNDOR-tól. 



(XII. Tábla.) 



A selmeczi Cerussitekröl Zepharovich ^ irja, hogy azok a múlt szá- 

 zadban nem fordultak elö ritkán és pedig egyszerű kristályokban és negyed- 

 ikrekben a 201, IGl, 111 és 110 alakokkal jelentek meg egy igen elmállott 

 és likacsos kvarc z köz éten, melyen a kisérö Galenit már majdnem teljesen 

 elmállva, a Chalkopj'rit pedig részben Malachyt és Limonittá elváltozva 

 van. ZiPSER^ szerint a Selmeczen (am Hof) előforduló Cerussitek hamuszürke 

 színűek, kicsiny derékszögű négyszöges és erősen élezett táblácskákat képez- 

 nek, melyek kvarczra nőve fordulnak elö csekély Chalkopyrit és kicsiny 

 gömbös Calci t társaságában. JoNAsnáP azt találjuk följegyezve, hogy Ce- 

 russit Schittersbergen (Selmecz) az úgynevezett ólomhasadékokban talál- 

 tatott e század elején Galenit, Sphalerit, Chalkopyrit és Pyrit társaságában ; 

 később Windischleutent (Selmecz) is a leihelyek közé sorolja. Leonhard'* 

 a kisérő ásványokat pedig Kvarcz, Calcit és Chalkopyritnek sorolja fel, 

 melyekkel az ércztelepeken a Diorit-porphyrban jelenik meg a Cerussit. 



A Cerussit ujabban az által költé fel a figyelmet, hogy Kokscharow- 

 nak^ sikerült az ismeretes 110 lap szerint való ikertörvényen kivül egy má- 

 sodik ikertörvényt is fölfödözni az Alfáiról (Grube Solutschinek) származó 

 igen szép kristályokon, melyeknél az ikerlap : 130. Utána Schrauf ^ írt 

 le hasonló ikreket Rézbánya és Leadhillsröl, Sadebeck '^ Diepenlienchenröl, 



^ Victor v. Zepharovich. Min. Lex. fürd. Kaisertli. Oesterreicli. Wien, 1873, II. B. 

 pa«?. 89. 



'•'' Christiam Andr. Zipser. Versuch einer topogr.-min. Haudb. von Ungarn. Oedeu- 

 burg, 1817, p. 372. . 



^ Joseph Jonas. Ungerns Minerakeich. Pesth, 1820, p. 389. 



* Gustav Leonhard. Handwörterbuch d. topogr. Mineralogie. Heidelberg, 1873, 

 pag. 84. 



^ Nikolai v. Kokschaeow. Mat. zur Miu. Russlands. St. Petersburg, 1866, VI. B. 

 pag. 111. 



ö G. Tehermak. Min. Mitth. 1873, p. 207. 



' PoGG. Ann, Bd. 156. p. 558. 



