2()S 



alakjai iránt uralkodik s megingathatatlan komolysággal tárgyaltatik. 

 A repczekárok ötletéből roppant részletességgel arról értesültünk , hogy 

 tavaszkor fekete, hernyóféle állatok pusztítják a drága növényt, és csak 

 mikor ezek eltűnnek, jön egy vörös bogár, mely szintén pusztít. Ha bármily 

 behatóan azon vagyunk, hogy a hernyót a bogár fejlődési fokának mutassuk 

 be, nem érünk czélt; kissé gvinyoros mosoly mellett tudtunkra adatik, hogy 

 a hernyó nem bogár és viszont ; és mihelyt idáig érünk, minden magyará- 

 zatunk, véleményünk, ajánlatunk a legnagyobb reservával, bizonyos jóin- 

 dulatú fejrázással találkozik, — magyarán mondva : felsülünk, noha a dol^ 

 oly elemi, noha igazunk van. 



A «praeparandia» végzett tanító, kiben élénk észjárást vettem észre 

 s épen ezért foglalkoztam is vele, hogy hívet hódítsak az állattannak, a 

 midőn már felköltöttem érdeklődését, teljes őszinteséggel körülbelől azt 

 mondta nekem : «hjah uram ! a hog_yanön mondja ezeket, ez egészen más; 

 de a « praeparandiában » ott bizony mindenikünk igyekezett, hogy kivált a 

 természetrajzi órát valahogyan elmulaszthassa, mert ott bizony érthetetlen 

 száraz neveknél s szavaknál egyebet nem igen tanúit az ember !» 



Ilyen dolgok elegendő világosságot vetnek ugyan a bajra, de nem 

 fedik fel a baj voltaképeni kútforrását, melynek megközelítése, a milyen 

 egyszerű olyan kényes is. Kényes azért, mert kérdés, vájjon a legnagyobb 

 ügyesség mellett is, nem téved-e az apuhatoló kéz egy-egy darázsfészekbe? 

 És kényes, mert nem minden kéz oly kérges, hogy elszántsággal, kár nél- 

 kül bemarkolhasson. 



Honnan származik tehát az az idegenkedés bizonyos ismeretek iránt, 

 noha bennök rejlik mindaz a mi értelmet fejt, kedélynemesítő, a mi oly 

 hű vezető a természetben, melj'nek az ember része sőt kifolyása, a melyhez 

 egész lényével, a lét alapföltételeivel kötve van ? 



Bármiképen hánytam vetettem én ezt a dolgot, minden párhuzam, 

 minden szembeállítás s okoskodás csak oda vezetett, hogy az idegenkedés 

 abban az idegen szellemben, modorban gj^ökerezik, a meW azokban a forrá- 

 sokban éktelenkedik, a melyekből az oktatás meríti anyagát, a melyekre 

 reászorul. 



És honnan származik ez az idegen szellem? Ez lenne a kérdések 

 kérdése, a metyre mindenekelőtt — természetesen csak a magam módja 

 szerint — megadom a feleletet. 



Vegyük a természetrajznak csak egy szakát : az állattanit. Mihelyt 

 e szaknak nálunk végbement fejlődését, pld : a németekének fejlődéséhez 

 viszonjdtjuk, be fogjuk látni, hogy csak a német fejlődött igazán s onnan a 

 hatása a német közmívelődésre. A miénk jóformán virágházi növény, 

 melyet csak ügygyei bajjal, mesterséges úton s csak arra bírhatunk, hogy 

 — vegetáljon ; így hatása nem is terjed túl azon a szűk kereten, a melyen 

 kívül nincsen számára helv, mert ott h-íríil, más az idő, más a légkör. 



