216 



magyar nemzeti Múzeum gyűjteményeiből valók, mi a leirást annál 

 becsesebbé teszi. 



Megjegyzem, hogy Petényi jegyzeteit leginkább német nyelven 

 vezette, de kizárólagosan a magyar Faunára terjesztette ki, a hazai viszo- 

 nyokra fektette a súlyt, a hazának kivánt szolgálni. A nyelven megütközni 

 nem lehet, mihelyt elgondoljuk, hogy Petényi akkor működött, a mikor a 

 magyar természetrajz s vele a műnyelv épen csak vajúdni kezdett. 



Ha azokra a madárképekre tekintünk, melynek elsejét e sorok vezetik 

 be, önkénytelenül fejlődik bennünk az eszmék lánczolata, az, mely közmí- 

 velödésünk föltételeire tartozik. 



Minden lépten nyomon nagy hiányát érezzük az oly alapmüveknek, 

 a melyek közmivelődésünk igényeit, a tündöklést épen úgy, mint a min- 

 dennapi ken^^eret — ha szabad e kifejezéssel élnem — megadnák. És 

 sehol sem válik e hiány oly érezhetővé, mint épen a leiró természetrajz 

 terén, melynek föladata, hivatása nem csak a szigorú tudományosság eme- 

 lése, hanem az általánosabb értelemben vett értelem, sőt a kedély nemesebb 

 fejlesztése is. Azokat az alapműveket értem én, a melyekben megkapja az 

 analytikus, a systematikus, a zoogeografus,a biológusa magáét, s amelyek 

 mégis úgy vannak tartva, hogy a legszerényebb s legmagasabb paedagógiai 

 igény is kielégíttessék. Mert bármiként okoskodunk is, nem tagadhatjuk el 

 sohasem, hogy a következő nemzedékek tökéletesedése egy mondhatatlanúl 

 fontos feladat, melyről megfeledkeznünk nem szabad, mel3^re tekintettel 

 tartozunk lenni a tapasztalati és exact tudomány magaslatain is — főképen 

 ma, a midőn a korszellem a régi kaszt, a régi czéh falainak utolsó marad- 

 ványait is lerombolja, a vizsgálódás és tanítás szabadságát hirdeti. 



Nyugodt lélekkel odaállítom a Petényi Oriolus leírását, mert tudom, 

 hogy ebben megtalálja mindenki a magáét ; állítom, hogyha Petényi kézirati 

 hagyatéka mind végig így volt tartva, s ha már ezelőtt húsz évvel akiadást 

 eri el, ma messze elől járhatnánk az Ornithologiaban mint tudomány- 

 szakban, azáltal is, hogy természetrajzi tankönyveinkben a beleeröszakolt 

 és elmesterkélt külföldi és idegen helyét az foglalná el, a mi nemzetünk 

 sajátos szellemének legjobban megfelel. Igaz, csak egy forrás, csak egy ér 

 lett volna ez, de ez is több az idegen hatástalannál. 



Az itt következő czikkhez még a következő megjegyzéseim vannak. 

 Az authentikus szöveg a Eevueben foglalt német szöveg, melyben csak a 

 sorrend biológiai része tőlem való, egyébként ez szóról szóra a Petényi 

 műve. 



A rendbeszedést s a magyar szövegezést úgy a német szöveg tisztá- 

 zását is Pethö Gyula barátom eszközölte, s ő bizonyíthatja, hogy némely 



