2-2i 



az ezek által alkotott terekot a rajtuk észlelhető fontosabl) erecskékkel 

 eg3áitt, szemléllietés végett mellékelve adom a Gryllus campestris L. hím 

 és nősténye felszárnyainak természet után felvett hü rajzát, és pedig amazt 

 Initszoros-, evnezt öt és félszeres nagyítással. (Lásd a XlII-dik táblát: I = 

 hím hal-felszárnya, II = a nőstény bal-felszárnya.) 



E szűk keretű közlemény czélja a hím és nőstény felszárnyak össze- 

 hasonlítása mellett röviden rámutatni s illetőleg kiemelni a hím felszár- 

 nyának részeit, melyek a hang előidézésénél mint főtényezök szerepelnek, 

 vagy pedig, a melyek az előidézett hang tisztaságára és erejére emelő befo- 

 lyást gyakorolnak, — a nélkül azonban, hogy most a tücsökzene jelenségé- 

 nek tárgyalásába legkevésbé is bocsátkoznék. 



A tücsök-felszárny erei megkülönböztethetők e/ó' és luítsó erekre. Ezek 

 közül legalább kettő, t, i. eç/y elö- és egy hátsó-ér, minden tücsökfajainknál 

 észlelhető; hol teljes számmalvannakmeg, nyolcznál nem terjednek többre. 



ELÖ-EEEK — Venae anticae. 



Az- első előér a kar-ér*' — vena suheosta, Hg, — melynek törzsről vagy 

 tőről eredő ágacskái meglehetősen egyenlő közökre osztják a széles elő-tért 

 s szélére vagy végére szaladnak. (L. I 2 és II 2.) 



A második ér, a kar-éren belől, a ka)iő-ér* — vena mediana Hg, — 

 az előbbinél nagyobb vagy legalább is akkora vastagsággal. Minden szár- 

 nyas tücsökfajainknál megvan. (L. I 4 és II 4.) 



Sem az első sem a második elő-érnél a hím és nőstény felszárnyain 

 lényeges különbség nem fordul elö. 



Harmadik a helsö-kar-ér* — vena interno mediana HO, — mely hosz- 

 szúságának mintegy kétharmadán túl az előbbihez hajlik fel s azzal bogocs- 

 kát alkotván, ismét elválik s ugy fut a szárny szélére (a hímnél, 1. 13), vagy 

 pedig amazt egész végig nem érinti. (L. II 3.) 



Az említett vena suheosta Hg és vena interno mediana HO a köztük 

 eső kartö-érnek — rena mediana Hg — tőrül eredett ágai, s mind hárman 

 a vállbiityökbe — callus axillaris Hg, — gyökereznek. (L. I 1 és II 1 váll- 

 bütyök.) 



A negyedik előér, a hossza-ér — vena longa, — majd a vállbütyökből, 

 majd a hónalj -hütyökhöl — callus ciibitalis HO — ered; a leghosszabb s 

 mondhatni, a legvékonyabb is az összes előerek között. A megelőzőhöz 

 igen sok esetben derékon annyira közelit, hogy azzal szilárdul összeforrott- 

 nak gondolható volna, tövön azonban s még inkább hátsó vége felé elálló. 

 (L. II 5.) Ezt az eret a hímnél a kartő-ér és belső kar-érnek már emiitett 



* A csillagozott magyar elnevezéseket Herman OTTÚ-nak köszönlietjiik; nem 

 különben azon latin neveket is, melyek ntán HO. áll. A Hg. jelenti Dr. Hauen nevét, 

 kinek a felszárnyakra vonatkozó nézetét különösen szem előtt tartottam. Lásd : Stett. 

 Entom. Ztg. XXXI. 1870. , Punguk. 



