bopjocskájából kiinduló kcrL'Szt-tTt'Cske iiutszi, [invly lU'lui elmosódó), az 

 azon túli része az crnck tetemesen vastagodott (atulajdonkepi tücsköknél). 

 (L. I 5.) A nőstény hosszu-ere s a hozzá nagyon közelítő belsö-kar-ér sok- 

 szor együtt is vékonyabbak mint a kartö-ér egyedül. A kereszterecskét 

 (I. k.) feszítő erecskónek — extensor — nevezzük, mert közbenléte által a 

 kiegyenesedő szárnynak kifeszülését eszközli. 



A karér és kartő-ér között fekszik a kartn-vi')I(/}/ — (■allis midiatui. — 

 A k((rtn-ér és bchö-kar-n- hosszan a belsö-kar-ér vöh/yét — rallia internu- 

 inedi(nu( — zárják. Mindkét térnél azonban figyelemre méltóbb a belsö- 

 kar-ér és hosszu-ér közötti sark-völfiy — cardinorallis, — ez képezvén hosz- 

 szában azt a sarkot, melyen a felszárny előrésze egyenesre nyilik, vagy az 

 .illat oldalára zárul. Aráitez — plica — a cardino-vallisnak kiszélesedő foly- 

 tatása, melyet a hímnél a fennebb említett kereszterecske választ el a car- 

 dino-vallistól. A ráncz (L. I G és II 6) az egész felszárnyon a leggyöngébb rész, 

 s nelia a szárny nyugvó helyzetében legyező módra összehajló. 



A sarkvölgyröl meg.jegyezzük még azt, hogy néha annjnra elke^ke- 

 nyedik a belső-kar-ér és hosszú érnek nagyon egymáshoz hajló dereka 

 között, miszerint egj'szerü nagj'ító üveggel csak nehezen kivehető, vagy 

 hosszú keskeny csatornának látszó. 



A felsorolt erek, a köztük levő völgyek és a szeles előszél együtt, a 

 felszárny összes szélességének mintegy felét teszik. 



HÁTSÓ EREK — Venne postienc. 



Ha az eddig előszámlált erek, a hím és nőstényt illetőleg csekély 

 különbséget mutatnak fel, annál több eltérést tapasztalunk a hátsó föerek 

 es térek alakulásában, a minthogy a zenélő hím felszárnyának rendeltetése 

 is eltérő a néma nőstényétől. 



Itt van egy ér, mely alakulásában a nősténynél kevésbé, de a hímnél 

 annál szeszélyesebb. Ez a szabálytalan ér — rena irregularis. — A nőstény- 

 nél vagy egyenes, vagy görbe, vagy a felszárny végéig terjed, vagy csak 

 középen tűiig tisztán megkülönböztethető, azontúl g^'akran részint a vena 

 longa ágerecskéivel, részint transversalis erekkel hosszant bonyolul. (II 0.) 

 A hím szabálytalan ere (I 9, 9'') közelebb vagy távolabb a tőtől egy hirtelen 

 tett hajlással a felszárny hátsó széle felé görbül s a bng-hsin — nodus — 

 valamennyi hátsó főérrel egyesül (I 13), majd a bogból kiválva s ismét 

 irányt változtatva, a hosszú érnek azon része felé irányul egyenes vonal- 

 ban (I 9''), hol a ránezot a cardinovallistól ama vékony feszítő erecske — 

 extensor — választja el. A szabálytalan érnek e két, tudniillik l>og eb'itti és 

 bog utáni (I 9 és 9'') részei, a vena longával együtt egy lant alakú három- 

 szögű tért zárnak be, melynek egyik csúcsa a bütyöknél, végső csúcsa a 

 feszítőnél — extensor vagy ennek közelében a ráncz belső szöglete táján, és 

 hátsó csúcsa a bo(i-n{[\ nodus — van. Ez a hiiromsz()gü tér a lant — lyra 



