226 



— (lásd az I ábrában L), mely annyival inkább viselheti eiit a nevei, mert a 

 vena irregularisnak bog előtti részéből kiágazó erecskék (lásd I. ábrában 

 c, c, (', c, betücskékkel jelzett erecskéket) a szó'ban levő téren keresztül a 

 hosszú érig húzódva, mind megannyi Itfirok — cordulae a hasonlatot meg- 

 lepöleg emelik. Ezen húrok száma és milyensége a zene milyenségére igen 

 nagy befolyást gyakorol. 



Szárnyas tücsökfajaink hímjeinél, mint a rokon családbeli Locusti- 

 nák legtöbb fajainál, a czirpelés előidézésének egyik főtényezöje a reszelő* 



— lima. — Ez a reszelő tücskeink legnagyobb részénél a szabálytalan 

 érnek bog előtti részén található fel. A Ilmának némi nyomai a gr3'-llotalpa 

 vulgaris nőstényének szabálytalan és sokszor még inkább az ezután követ- 

 kező éren is észlelhetők. A limának milyensége nagy mértékben határozza a 

 zene rhytmusát. 



A szabálytalan érnél még figyelmet érdemelnek némely belőle kiin- 

 duló ágerek. A nőstény szabálytalan eréből több ágerek (lásd IL 7.) nyúl- 

 nak a szárny hátsó széle s illetőleg vége felé irányulva. Ezen ágerek közül 

 az, mely a ráncz belső szöglete felé ered (lásd II ábrában a), az azt meg- 

 előző két ágérrel együtt (1. II. ábrában 3 és ;- betücskéket) felel meg a hím 

 szabálytalan eréből kiinduló azon ágereknek, melyek a doh-kártyát * — 

 Tympanum — körítik (I ábrában a és ;-) s illetőleg metszik, (I. ábra j} 

 vagyis 8). Ez a dobhártyát metsző ágér a hanguló-ér* — vena epitonica HO. 



— 'EiZ Si ha nf/oló-ér valamint a tympanum mekkorasága is figyelemre méltó. 

 Az Oecanthus igen nagy részben nagy tympanumának köszönheti, hogy 

 méla czirpelése messze elhangzik, pedig felszárnya sokkal gyöngédebb alko- 

 tású mint rokonaié. A Gryllotalpa dobhártyája aránylag legkisebb, hangoló 

 ere nincs, s így csak egy sejtből áll. 



A szabálytalan ér mögött a belső liónaJjér — vena interna — van, mely 

 a hímnél (I. 10, lO^) atöbbi erekkel a Zíor/-ban egyesülvén, ismét különválik, 

 irányt változtatva s görbe alakot írva le hátra kanyarodik a hónaljérnck 

 hátsó szélen levő ágára (pl. gryllus-nem), vagy önállólag végződik (Gryllo- 

 talpa), vagy pedig felkanyarodik s szabályos félkör alakban egyesül a vena 

 irregularis megfelelő ágerével (Oecanthus). A nősténynél vagy egyenesen 

 vagy görbén, mint a megelőző, sugárzik ki a bütyökből (II. 10, 10^'). Néha 

 az előbbi, néha -pedig a következő ér töága gyanánt tűnik fel. 



A hónaljtöér* — vena snbmcdiana Hg — is éjien mint a rena mediana 



— Dr. Hagen kitűnő észlelete szerint minden rovar felszárnyában megvan ; 

 s ez észlelet alaposságát és valóságát eddig megvizsgált tücsökfajaink is 

 megerősítik. A hónaljtöér a nősténynél (II. 11, 11^') görbe vagy egyenes; az 

 előbbivel párhuzamos, s rendesen rövidebb mint az. A hímnél a bog előtti 

 rész (I. ll«-) többé kevésbé görbült; a ior/-ból kiágazó rész (I. 11'') néha 

 rövidebb mint a belső hónaljéré, és vagy más érrel egyesülve, vagy önál- 

 lólag végződik ; vagy pedig az előbbi érnél hosszabb, és a hátsó és vég 



