24 



A legegyszerűbb szerkezet mellett, inelj^ a táplálék tartására csak azért 

 alkalmas, mivel a rágólábak megfelelő tagjai egymásfelé mozognak, ^zt 

 találjuk, hogy az egymás felé néző, kissé homorú oldalak szélei sűrű szörsze- 

 gélylyel birnak, s hogy egyes gödröcskékbeD sűrű szőrpamatok állanak. 

 Kis nagyítás mellett kétféle szőrt lehet megkülönböztetni, melyet a 3-ik ábra 

 mutat. Némely szálak egyszerű, áralakú 2 — 4*"/^ hosszú serték; ezeken szín, 

 vastagság és szerkezetre nézve két részt különböztethetünk meg. Az alsó, 

 vastagabb részt (I. tábla 3. ábra A) sötétebb színű, a felső, hirtelenül vék- 

 nyodó rész világosabb, ügy látszik, mintha a szőr belső üregébe idegszál 

 vonulna, mely az alsó részben hüvelylyel bír, míg ez a felső részben 

 hiányzik. 



Ezen egyszerű szőrök között sajátságosan elütőket is találunk, melyek 

 alakjukra nézve a tollszőrökhöz némileg hasonlítanak, szerkezetükre nézve 

 ellenben azoktól nagyon is eltérnek. Ezeknek szára, vagyis a t. k. szőr szer- 

 kezetére nézve megegyezik az előbb leírttal, (I. tábla 3. ábra A. B) azonban 

 ott, a hol véknyabb felső része kezdetét veszi, ott az utóbbiaknál két oldalt 

 laposan szétterülő, egy síkban fekvő vagy egymással mintegy derékszöget 

 képező oldalszerveket találunk (I. tábla 3. ábra D). Nagyságuk különböző : 

 az alsó a legkisebb s minden utána következő nagyobb, míg a szőr csúcsa 

 felé ismét kisebbednek. Ez oldalnyujtvánj^ok kúpalakúak ; tompított végük 

 a szőr csúcsa felé hajlik s belsejükben erős nagyítás mellett egy, a szőr belső 

 üregét a külső környezettel összekötő, igen vékony nyílást vagy csatornát 

 lehet észlelni. Yaljon betölti-e ídegállomány ezen szerv belsejét, vagy sem, 

 azt a tárgy parányisága s a rendelkezésemre álló nagyítás elégielen volta 

 miatt biztosan eldöntenem nem sikerült; annyi azonban bizonj^osnak látszik, 

 hogy itt sajátsácioíf, az izIeJést raçiy szaçilâst, v^igij mindkettőt cszközlö szcrrvH 

 van dolgunk. 



A száj körül elhelyezett s az 1-ső ábrán elkülönítve előtüntetett, a 

 ráknál természetben egymásra boruló s egymást fedő tagokat, melyek közül 

 első tekintetre csak a, nagy rágok és a 3-ik rágólábak tűnnek szembe, követ- 

 kezőleg lehetne összefoglalni : 



Az első pár egygyé olvadt s ajakot képez. 



A második pár (rágó, mandibula) harapja az ételt; mellékszervei, a 

 tapogatók, mint tömők működnek. 



A 3 — 5-ík pár (két maxilla és az első rágóláb, pes maxillaris,) hajtja 

 a vizet kis részben a szájnyílás felé, nagyobb részben a kopoltyukat rejtő űrbe. 



A 6 — 7-ík pár (2-ík és 3-ík rágóláb, pes maxillaris 2. et 3.) főrészei mint 

 rágólábak működnek, tartván a harapásra szánt táplálékot, ennek megvizs- 

 gálására pedig különös, e czélra alkalmas érzéki műszerrel birnak. 



A három rágólábpár tollszőrökkel borított oldalszálcsáí a szájat és a 

 kopoltyukat öblegető víz kipuhatolására szolgáló érzékeny szervek. 



