54 



boidea fordulnak elö ; továbbá hogy az agyagot főkép Anodonta és az Unió ata- 

 vus jellegeivel bíró Uniók, mellékesen Card. unt upertum is jellemezik, míg a 

 Card, semisulcatuin, valamint Vivipara, a Y. Sadleri jellegével, mindkétféle 

 anyagban honosak. 



Ezek után az új alak leírásához térhetek át, habár némileg talán külö- 

 nösnek látszik is egy egyes alaknak, mely elvégre lényegileg csak morpholo- 

 giai érdekkel bir, az összefüggésből mintegy kiszakított leirása. Azonban egy- 

 részt azért, mivel Böckh főgeolog úr, ez alakot idézett munkájában már mint 

 nCardium sp. nnv.)) vagy mint «kurdi faj» idézi, leírását nekem engedvén át, 

 mint a ki azt legelőször, még pedig szép és jó megtartású példányokban 

 gyűjtöttem ; másrészt azért, mert az előttünk levő negyedévi folyóiratot az 

 efféle rövidebb közleményekre kiválóan alkalmasnak tekintem, nem akarok 

 ennek az eredeti alaknak megismertetésével tovább késni. 



CARDIÜM CRISTAGALLI ROTH NOV. SP. 



IV. tábla, 1 a— c, 2. ábra.) 



Vékony, igen törékeny háza egyenlő héjú, a héjak kerekded- vagy 

 egészen haránt-tojásdad körvonallal birnak, erősen domborodottak, egj'en- 

 lőtlen oldalnak, a mellső párkányon gyengén szárnyszerüen elöhúzvák, kere- 

 kítettek és kissé keskenyebbítettek, a hátsó párkányon nagy mérvben tátog- 

 nak. ■ A púpok előre iránj'ulnak s erősen begöngyölödnek. A héj felületét 

 6 — 8, — többnyire hét — meredeken tetőalakú, sugaras borda fedi, melyek 

 felfelé csaknem papírvékonynyá váló, kakastarajhoz hasonlító lemezekbe 

 mennek át olyformán, hogy azok, a héj mellső részétől annak hátsó része 

 felé mindinkább növekedvén, a leghátsó lemezt mint legmagasabbikat tün- 

 tetik elő. 



Kurdról birok egy példányt, a melyen ezen leghátsó tarajlemez a 

 20 "^„-nyi magasságot éri el. Még egészen fiatal egyéneknél is e tai-ajokmái* 

 élesen kivehetők. A tarajok, melyek gyöngéd minőségüknél fogva gyakran 

 kissé, néha egészen lefelé hajlottak, harántmetszetben igen világosan csöves 

 szerkezetet mutatnak. 



- A hátmezőn (area) rendesen gyenge, sugaras redők láthatók, melyek- 

 nek elseje, t. i. az, a mely a leghátsó lemezhez áll legközelebb, néha gyen- 

 gébb bordává válik. A bordák közt levő terek, melyek, a központos növeke- 

 dési sávoktól eltekintve, simák és laposak, a bordáktól világosan kivehető 

 barázdák által vannak elválasztva. 



A bordák alapjukon a tereknek szélességét a kettőnél többel is felül- 

 múlják. 



A kagyló sarka (cardo) mindegyik héjban két oldalfogból áll, melyek 

 közöl a mellső tökéletesebben van kifejlődve, mint a hátulsó ; a cardinal- 



