rosabban függ össze a történelem eseményeivel, a melyeknek e hegy kiváló 

 sziuhelye volt s igy ez a flóra a történelmi eseményeknek szószerint való 

 értelemben vett «élö tanújele». 



A növényeknek nem természetes úton való, az emberi nem mozgal- 

 maihoz kötött áthelyezése, átszármazása s meghonosodása a füvészetnek 

 mint tudománynak egy igen érdekes, vonzó szakaszátképezi, mely a laikusra 

 nézve is sok szépet söt meglepőt foglal magában. 



Legmagyarosabb költőink kedvencz fája, az ákácz, melyet ép oly elő- 

 szeretettel emlegetnek, mint a tót az ő hársát, a német a maga tÖlgj^ét, a 

 világköltészet a pálmát a Libanon czédrusát : ez az ákácz, a melyet a nép 

 helyen-közön egyenesen «magyar fának») nevez, eredetileg Eszakamerikából 

 származik. Nemzeti füsz&rünk, a paprika, Délamerikát vallja őshazájának. 

 A dohányról, burgonyáról nem is szólok. Mindezek czéltudatosan behozott 

 dolgok. 



Ellenben némely, eredetileg amerikai Asterek más módon a tisza- 

 melléki pusztákra is tudtak elterjedni ; a Crambe tatarica még ma is jelöli 

 a tatárjárás táborozó helyeit ; igy a török uralom is meghagyta nyomait a 

 flórában. Az Euclidium syriacum, a Älalcolmia africana nyilván a török 

 seregekkel jöttek hozzánk, a táborozó helyekről elterjedtek s ma számos 

 ponton már dudva számba mennek. A Xanthium spinosum (szerb vagy 

 muszkatövis) szemünk láttára, akaratunk ellenére is, vándorol és terjesz- 

 kedik stb. 



A török uralom kétségtelen s mivelésből eredő nyoma a Gellérthegj' 

 déli lejtőjén még ma is tenyésző, évről évre apró gyümölcsöket érlelő néhány 

 fügefabokor ; mellette létezik egy növény, mely Dr. Kernp:r A. jeles füvész 

 gyanitása szerint ^ szintén török mivelési nyom volna: az erősszagú Pega- 

 num Hármaid L. 



Ez utóbbi növénj^t akarja e pár sor megvédelmezni. 



Szóljunk legelőbb is e növény némely tulajdonságairól, a melyek ott, 

 a hol elterjedése szerint legbővebben tenyészik, bizonyos értéket, fontossá- 

 got szereznek neki. 



Steven szerint a tauri félsziget tatárjai e növényt «Juserlik«-nek, a 

 Terek mentén « Hesserik »-nek, az örmények «Tsigatnuk»-nak nevezik. 

 A növény sehol sem. míveltetik, hanem mint burján óriási területeket borit 

 el s bántatlanul tenyészik, mert erős, aromaticus szaga miatt sennniféle 

 uUat sem eszi. Magvai többfeleképen használtatnak. Legelsőbbeu is egy 

 kitűnő festékanyagot adnak : a haragos-vörös vagy török-veres színt, a 

 melylyel a törökök feszeiket s más színes szöveteiket festik : ez a festőanyag 



* Keener «Über einige in historischer Beziehuno; interessante Pflanzen der un- 

 garischen Flora» Amtliche Wiener Ztg. Abendblatt 1859. és ennek tüzetes kivonata; 

 «Oest. botanische Ztg. IX, lbl59, p. 335. 



