79 



kül)-Szaloniclii) inúr csak oázist képez ; igy ji Kriiiiben is. Epen az a két 

 köríílinéiiy, hogy t. i. a Gellérthegy a zónába esik s a növény az elterjedés 

 határa felé oázis-szerüen üti fel magát, igen valószinűvé teszi azt, hogy a 

 Gellérthegyen az elterjedés végső nj'oniával van dolgunk, 



Ugy az állatok mint a növények elterjedését kutatva, legtöbbször azt 

 tapasztaljuk, hogy az alakok az elterjedés legszélsőbb határa felé mind gyé- 

 rebben jelentkeznek s a határ legszélén, rendesen igen korlátolt helyre szo- 

 rítva, nem terjednek tovább ; de viszont makacsul megtartják helyöket. 



A Gellérthegyen a mi növényünk is egy alig KiD^'/ (mondjuk SD öl- 

 nyi) területen vetette meg erős gyökereit ; ott találta egykoron régi füvé- 

 szünk SzADLER, ott fedezte fel újra I)r. Kkrner s ott tudjuk mi is. Egy, az 

 elágazó utak által képezett háromszögön mindössze mintegy 25 — 30 gj'ö- 

 kérfészek áll ; s noha a Gellérthegy déli lejtőjén számos ilyen fekvésű és 

 talajú hely létezik, növényünk nem terjed tovább. De az sem lehetetlen, 

 hogy egykoron, azokon a területeken, a melyek már régi idők óta szőlők 

 ültetésére lefoglaltattak, s a melyeknek flórájáról semmit sem tudhatunk, a 

 Peganum Harmala L. bővebben is előfordult. 



így vagy úgy vegyük is a dolgot, legyen a növény történelmi nyom 

 vagy az elterjedés határának végső őre, annyi bizonyos, hogj' érdekes s igy 

 megérdemli a kíméletet, legkivált pedig az utóbbi föltevés érdekében. Mert 

 l)izonyos ugrások dolgában a tudomány még nem mondotta ki az utolsó 

 szót s épen azért jó, ha az ugrások jelzői megmaradnak. Még mindig njált 

 kérdés az : miért fordul elő a pompás Lótusz-virág a nagyváradi püs- 

 pökfürdő hévizében s azután csak messze Afrikában, hol Damiette és Kairo 

 táján sem épen bőven tenyészik s felszaporodva csak a felső Nílus tájain 

 nyitogatja csodaszép kelyhét? 



A Peganum Harmala ennél kisebb ugrása: Szalonichi tájától a Gel- 

 lérthegyre, szintén ilyen kérdés tárgya. 



Egyébiránt avval végezhetem e sorokat, hogy Kerkápolyi Károly kép- 

 viselő úr, ki a Gellérthegy illető helyét a szőlőmiveles számára hódítja, 

 megígérte azt — feltéve, hogy a Peganum leihelye is már birtokához tar- 

 toznék — hogy a növényt megkíméli, szükség esetén sövénynyel vagy kő- 

 fallal kerítteti be. 



Ha ez nem sikerülne, akkor megtehetné talán a k. m. Természettudo- 

 mányi Társulat, hogy azt a nyolcz D öh-t megvegye s a tudomány számára 

 biztosítsa. 



