81 



lános) ; Leonhard J. 2 (1 emimeratió, 1 ismertető); Lovassy S. -2 (fész- 

 kelés) ; Mérfa'E. 1 (localis fauna) ; Nagy I. 1 (localis fauna) ; Ormándy M. 

 1 (általános ?) ; Petényi S. J. 11 (2 leíró, a többi biológiai és oktató) ; 

 RóMER F. 1 (biológiai) ; Schíínbauer J. 1 (enunieratió) ; Stetter V., 5 

 (1 összehasonlító, 1 vándorlási, 1 elterjedési, 1 glossált enumeratió, 1 synop- 

 ticus jellegű fauna). 



Eltekintve bizonyos körülményektől a melyekre még reátérek, min- 

 denekelőtt ide teszem azt, hogy az, egy fauna anyagának beváló dolgozatok 

 közül ^1 a magyar részekre, 41 az erdélyiekre esik ; i25 dolgozat nem mér- 

 tékadó. 



Az összeállításból következő részletes számokat nyerünk : 28 szerző 

 ii-t 87 dolgozatot, ezek között van magyar 5G dolgozat, német 28, latin '.]. 

 Az erdélyi részekre vonatkozik 53 dolgozat, melyből szorosabban véve tudo- 

 mányszámba 41 tehető u. m. 19 magyar, 19 német, 2 latin. A magj'ar ré- 

 szekre vonatkozik 34 dolgozat, ezek között 25 magyar, 7 német, 1 latin ; 

 21 értékesebb. Mind a két részről az amilyen-olyan összefoglaló dolgozatok 

 németül vannak írva (Stetter, Kornhuber). 



A dolgot így állítva össze, kétségtelen, hogy az erdélyi részek a dol- 

 gozatok számára és értékére nézve is határozottan előnyben vannak, s hogy 

 ez természetes is. 



Benkö József «Transsylvaniája «-ban már 1777-ben, bár szerény, de 

 már a Linné-í aera követelményének megfelelő enumeratiót adott ; a magyar 

 részekben Schönbauer 20 évvel későbben (1797) teszi ezt. Ezután Stetter 

 Vilmos már 184ő-ben (a m. orvosok és term, vizsg. Kolozsvárt tartott gyű- 

 lésén) egy beható észleletekböl merített, összefoglaló jegyzékkel igen szilárd 

 alapot vetett, melyet 185(j-ban, a Bielz által kiadott « Fauna der Wirbel- 

 thiere etc.« mű madártani részében descriptive úgy kibővített, hogy megha- 

 tározásokra is használható lett. 



E szilárd alapon állva dolgoztak a többiek, hordták össze az anyagot, 

 oszthatták föl a munkát. IMég Stetter maga, későbben gr. Lázár, Csató 

 János és e sorok írója többé-kevésbé behatóan foglalkoztak a vonulás jelen- 

 ségeivel, s evvel lehetségessé van téve az, hogy az erdélyi részek Ornisáról 

 szóló irodalom a maga egészében legalább is kielégítő ; megrostálva s egy 

 műbe foglalva pedig oly Ornist adna, a minővel kevés táj dicsekszik. 



A magyar részekről szóló irodalom szükségképen gyenge maradt, mert 

 a fejlődés láncza megszakadt. Kornhuber synopsisa nem eredménye a beható 

 kutatásnak, hanem jó akaratú compilatió, melyre építeni nem lehet. Az a 

 fundamentális mű, mely a STETTER-^nek megfelelt, sőt ezt minden l)izony- 

 nyal felül is múlta volna, noha anyaga megvolt, nem született meg. Ezt 

 Petényi S. J. szerezhette volna egyedül, s ha teheti, meglett volna a szilárd 

 alap a sarkpont, a mely irányt jelölve, czéltudatos működésre sarkalja az 

 erőket. Igv a mugvar részekre vonatkozó madártani irodalom czeltalan, kap- 



