89 



elég ! Nagy l)ajiiiikat iiKg lokozzu a iiuinkás kezek liiánya. Az eplieiiier, 

 napi siker után vmI(') k.ipkddiís, liajliászat, mely tökéletesen i)eeri avval, 

 hogy a napisajtó a nevet, a czímet fölvesse s nyomban valami «érdekes 

 eseménynyel» el is temesse, ez nálunk nemcsak járvány -jelleget öltött, 

 hanem közel jár ahhoz, hogy — kivált némely téren — épenségesen jelleget 

 alkosson. Az a kitartó, ön- és czeltudatos, szerény munkálkodás, mely nem 

 csak fejleszt, hanem crlcl is, az bizony mentől ritkább. Egyes szakembe-' 

 reink, kik ebiszeretettel kezelt szakmájuk tárgyait ismerik, azokkal behatóan 

 foglalkoznak, kiknek objectiv szemlélés mellett magok a tárgyak úgyszólván 

 kinálva Idnálják a tabíló kifejezést, a jobbat, még ma sem veszik számba a 

 nyelvtisztitás körül fejKidö mozgalmat, nem ébrednek arra, hogy a magok 

 részét elvállalva, végezve : a magyar tudományosság, közmivelödés érdeke 

 mellett a saj.ít magokét is előmozdítsák. A kényelem vagy mi, még mindig 

 oda vezeti őket azokhoz a szóhalmaz lialmazszókhoz, a melyek valójában 

 nem is másra, csak halmazra valók. Nem gondolnak avval, hogy a dolgok- 

 nak szabatos és szép n3'elven való tárgyalása fokozza a hatást s az így 

 fokozott hatás legfőbb eszköze annak a sóvárgott hírnek, még pedig nem 

 annak a «napihírnek», hanem annak a tartósnak, nagy körre terjedőnek, 

 mely a valódi, áldásos siker méltó díja. — Nem gondolnak ők erre ; sőt 

 inkább és nagyrészt még ma is rajtok s bennök van amiak a középkori 

 lióbortnak a maradványa, mely az Adeptek műnyelvét (később tolvajnyelvét) 

 a tudományosság attriluitumául tekintette. 



Nincsenek gondosan tisztított forrásaink ; a munkások, a kik a tisz- 

 títás fáradsággal járó munkáját elvállalnák, mentől ritkábbak. Az alapos- 

 ságot, lelkiismeretet, kitartó szorgalmat követelő könyvírás kora mintha 

 letűnt volna s helyette járja az olcsószerű értekezés, melynek megértéséhez 

 könyv kell, s ha ezt beszerezzük, kisül, hogy az értekezés felesleges volt. 



Természetrajzi irodalmunk érdekét tekintve első szükségíink az, hogy 

 a magvarázó szótár előmunlíálataihoz hozzálássunk : tegyük a létező kényel- 

 mes rósz helyel)e a meg kenyehnesebb jobbat. Ez többet fog érni minden 

 dissertatiónál, capacitál ásnál s a nálunk divatos személyeskedő bírálatnál. 



A rovartan számára szükségünk van oly szótárra, a mini") a Müli-kh- 

 fele «Terminológia Entomologica»; van annyi mivelője a rovartannak, hogy 

 kellő munkafelosztás mellett, könnyű szerével megejtheti ezt a dolgot. 

 Semmi ketseg, hogy a m. kir. Természettudományi Társulat legott kiadja. 



A gerinczt's állatokét rendek szerint kell összeszedni s szinten igy 

 kiadni, l-lkkor nem kell tartani attól, hogy valaki a szóhalmazokba fuUasztja 

 iimnkáját, mert megkapja a kényelem és a siker eszközét. Es ekkor e szó- 

 tárak segítségével végre valahára meg is ertjük egymás dolgozatiít. 



E körül folytatott privát beszélgetések alkalmával már többször mt\g- 

 fogadtam s íme megfogadom nyilvánosan is, hogy a magam részét kidolgo- 

 zom, valamennvi reszt illusztrálom s a nyelvészeti résznél a szükséges 



