IU7 



A kis orrnyilasok egymástól oly távolságra esnek, mint a szemektől. 

 A szem bogara vízszintes ellipsis. Fülmirigyei laposak és vesealakuak. 

 Látható dobhártyája körös, fél akkora mint a szem. Nyelve ellipticus vagy 

 hosszii tojásforma. A torkán két belső, egy válaszfal által két félre osztott 

 lianghólyag. 



A mellső végtagok oly hossznak mint a derék ; az első ujj hosszabb a 

 másodiknál, mindkettő párzási időben a hímnél a felső és belső szélen érdes, 

 reszelős, fekete bőrrel van bevonva. A tenyerén a belső emelkedés kisebb és 

 hosszúkás, a külső kétszer akkora, kerekded háromszögű, vagy szabálytala- 

 nul köralakú. A hátulsó végtagok a testhez fektetve sarkukkal a szemig 

 érnek. A talp hüvelykemelkedése hosszúkás, hengeres, az átellenében fekvő 

 külső emelkedés rövidebb, laposabb és kerekded. A lábujjak félig uszóhár- 

 tyások, az elsőtől a negyedikig hosszabbodnak, az ötödik a harmadiknál 

 valamivel rövidebb. 



Hátán középnagyságú, kerek vagy lencsealaku, kevésbé kiemelkedő 

 szemölcsök, melyek a derék oldalain sűrűbbek. A fej és végtagok bőre ren- 

 desen sima. Hasán sűrű, apró, lapos szemölcsök vannak, melyek a test vége 

 felé nagyobbodnak s a czombokon legnagyobbak. 



Színezete tavaszszal a párzási idő alatt, míg az állat a vízben el, 

 többé-kevésbé szennyesszürke a hát felén sötétzöld, szabálytalan foltokkal. 

 A test oldalain kisebb rózsa- vagy czinobervörös szemölcsök, jelesen a 

 nősténynél, találhatók. Midőn elhagyta a vizet, a színezet világosabb lesz, 

 néha tiszta hófehér s a sötét foltok fűzöldszínűekké lesznek ; a vörös pou-' 

 tok elhalaványodnak és néha egészen eltűnnek. Hasa szennyes fehérszűrke 

 vagy sárgás, á nősténynél gyakran sötétebb foltokkal márványozott. 



Tartózkodás és életmód : A változó varasbéka a párzási időn kívül a 

 szái-azon él, a hol, mivel nem oly ügyes ásó mint az előbbi, nappal 

 kőrakások alá, falhasadék közé rejtőzik, éjjel kijár rovarokat vadászni. 

 Párzása még tovább tart mint az előbbinél. Porontyai még gyorsab- 

 ban fejlődnek mint az előbbiéi. — Jól kifejlett hátulsó végtagjai segítsé- 

 gével jól ugrik ; régi falakon, sziklákon ügyesen kúszik. Hangja gyenge és 

 csak igen közelről hallható. 



A múzeumi példányok a következő helyekről származnak : Budapest 

 (Petényi); Tázlár (Kubinyi Ferencz); Erdély (Bielz) ; Nagyvárad, Viliorlát, 

 Homona (Mocsáry). 



Más leihelyek: Kassa (Jkitteles). Bielz szerint Erdelyl)en nem ritka. 



Élelme: Piovarok, rovarlárvák, pókok, csigák es férgek elpusztítása 

 által igen hasznos állat. 



à 



