202 



Az egyes szakok fejlődtek, fejlődve mind nagyol)!) es nagyobb tért 

 foglaltak el, mind mélyebbre és mélyebbre hatoltak. 



Az önálló tudományos respublica aztán e fejlődésnek természetes 

 követelménye, mert csak ez engedi meg a czéltudatos és czélszerü rendel- 

 kezést — más nem. 



És mit látunk Akadémiánknál ? A szakosztályok autonómiával nem 

 bírnak, a leglényegesebb indítványok felett nem az osztály t. i. a szakértő 

 rész, hanem az Akadémia plénuma határoz, s minthogy az egyes szak- 

 osztály az Akadémia egészével szemközt eo ipso kisebbség, a plenum több- 

 sége pedig az osztály dolgaiban eo ipso nem szakértő, tehát nem is képes 

 a speciális dolgok horderejét megítélni, könnyen elképzelhető, mi a legtöbb 

 indítványnak a sorsa. Hogyha ehhez az abnormitáshoz még azt a kerék- 

 kötőt is hozzávesszük, melynek neve bureaucratismus, s mely természetes 

 következménye a merev centralismusnak, úgy — ha el is tekintünk a 

 versengésről, mely az osztályok között fennáll, el bizonyos világi és papi 

 áramlatokról, amelyek a fölényért küzdve, mindenütt és mindenre bizonyos 

 nyomást gyakorolnak — nem is csodálkozhatunk az erők kivándorlásán, 

 az érdeklődés és részvét csökkenésén. 



A míg a cultúrállam okban a még fennálló Akadémiák a velők járó 

 nehézkességet a « Compte-rendu )> «Sitzungsbericht)) röpke íveivel enyhítik, 

 ezekkel serkentenek, folyton a közönség előtt s napirenden igyekeznek 

 maradni, addig a mi Akadémiánk — megengedem hogy ünnepélyességgel, 

 seriosítással, de bizony saját kárára úgy lassúskodik, mint Európában egy 

 se. A félév, egy, vagy épen másfélév múlva megjelenő értekezések ez ünne- 

 pélyes lassúságnak boldogtalan bizonyítékai. E lassúság azután oka annak 

 is, hogy az u. n. szakbizottságok teljes apathiába sülyednek, úgy, hog}'' 

 némelyike évek óta sem gyűlt össze határozatképes számban ; ők mondják : 

 «a végin minek is ? a plenum úgy is leszavaz)). — De ez csak következ- 

 mény, okozat ; az ok az Akadémia szervezetében rejlik, e szervezet czéhes, 

 bureaucraticus voltában, mely ellene van az osztályoknak szabadabbra való 

 átalakításának, ellene a munkálkodás azon folytonosságának, mely nélkül 

 korunk tudományosságának rohamos lépteit követni nem lehet, mely nélkül 

 élő hatás akár a tudományra mint olyanra, akár az adott társadalom köz- 

 mívelődésére el sem képzelhető. 



Ig3^ a míg az Akadémia kiadványainak kelendősége az egész kiadásnak 

 legfeljebb 2o/o-t képezi, addig némely társulatok iratai intelligentiánk szá- 

 mához mérve meglehetős körben terjednek el, a szigorúan tudományos 

 munkák kelendősége iO — 50o/o. 



Lássunk más tényt. Az Akadémiának pl, harmadik osztálya ('Magyar- 

 ország természeti viszonyainak kutatása)) czímen évi 5000 forinttal rendel- 

 kezik. Nem nagy, de mindenesetre oly tisztességes összeg, a melylyel jó 

 beosztás mellett lehet dolgozni. Ámde ha az eddig e czímre fordított egész 



