20:? 



összeget az általa létesített irodalom mennyiségével és minőségével szem- 

 besítjük, kissé megrösteljük az eredmény mivoltát, főképen akkor, a midőn 

 észreveszszük, hogy e facit a nemzeti mívelödésre nézve meddő, s nem 

 javított azon a ferde, téves hiten sem, a melyet a külföld rólunk táplált. 



Nem szándékozómé dolgot most részletezni, megteszem közelebbről; 

 de eonstatálni kívánom, hogy ez irodalom hatásának hiába keressük nyo- 

 mait a magyarság mai szellemében ; magyar tudományos iskolát nem 

 teremtett, a köznevelésre sem folyt be, kifelé nem képviselt. 



Hogy ilyen körülmények között csökken a részvét, ki fog ezen cso- 

 dálkozni ? 



Az egyszer fölébresztett részvét folytonossága az általa megteremtett 

 mtiködés hatásának és sikereinek folytonosságától függ. 



Ez — szerintem — az akadémiai kérdés nucleusának a nucleolusa s 

 ha CsENGERY ezt fejti ki, ehhez képest a megfelelő reformot kezdeményezi : 

 sikert arat, mi tapsolunk neki. így, a mint tette, beszédének legföljebb 

 rhetorikai becse van, annyival is inkább, mert az idézetek és tételek azon 

 bokrétája, a melyet e beszédben kötött — az egyes szerzők intentióját 

 véve — tulajdonképen nem is az Akadémiákat illeti, az illető tételek 

 egyáltalában a tudomány és a mívelődés érdekében voltak mondva, váltak 

 közkincscsé, ha tetszik «közhelyekké». A mennyire ezeket Csengery pl. a 

 nemzeti nyelv mívelésének fontosságára, voltaképen e fontosság kiemelé- 

 sére alkalmazza, helyesen is cselekszik, a minthogy e fontosságot soha senki 

 kétségbe sem vonta. 



Mondjuk csak ki leplezetlenül azt a mi igaz s többre vergődünk mint 

 bármily szép, de csak leplezgető szóvirággal. 



Mondjuk csak ki, hogy pl. az Académia française-re való hivatkozás 

 nem bizonyít a magyar Akadémia mellett, egyszerűen azért nem, mert a 

 Francziaország népességéből kifejlődött nagyszámú és nagyerejü értelmiség 

 és anyagi erő ncincsak mcgeuíjcdi, hanem er/yoicseti eredményezi a trljes niKnka- 

 fölosztást, holott a Magyarország gyér népességéből még csak fejledező, 

 kisszámú, zsenge értelmiség és igen szerény anyagi erő még nem enyedi 

 meg a teljes munkafeloszt(Ut s így, ha az aránylag legjobban dotált intéze- 

 teink rósz szabályaikkal centrifugális mozgásra kényszerítik a kevés erőket, 

 ez megbénítást, szétforgácsolást jelent. Megbénítást és szétforgácsolást 

 azért jelent e mozgalom, mert az erők legnagyobb része még nem találja 

 meg a társad:ilomban azt a kört, mely megadhatná bár csak a sikeres 

 működéshez okvetlenül szükséges anyagi alapot is. 



Egyleteinket, társulatainkat, tudományos , irodalmi vállalatainkat 

 ily szempontból tekintve és vizsgálva, hamar belátjuk, hogy ez valóban 

 így van. 



Telhető autonómia, határozottan nemzeti irány, tervszerű eljárás, a 

 legszigorúbb tekintet a hiányokra és hézagokra : ezektől függ a hatás saját 



