âofi 



Akadémia PAULATOUE-t tagsággal tisztelte, hanem az «Isten, fejedelem és 

 család kegyeletének» képét mutatta be dr. Haynald érsek. 



DucHARTRE-t idézve, ki PARLATORE-t mint szeretetreméltó embert is 

 méltatta, de a ki bölcsen kihagyta e szeretetreméltúságnak a hitre ésloyali- 

 tásra való magyarázatát, a tudós érsek alkalmat vesz magának a «hiány» 

 pótlására, a szeretetreméltóságnak részletek szerint való megállapítására. 



E szeretetreméltóság első attribútuma gyanánt fölhozza a «vallásos- 

 ságot», vagyis: «Parlatore isten müveit vizsgálta, de nem tévesztette 

 szem elöl a művészt» t. i. Istent; — Parlatore ,,tiidott és hitt", és dr. 

 Haynald Lajos szerint épen ez volt volna Parlatore tudományos jelentősége 

 s egyszersmind kútforrása a kedély nyugalmának, mely megóvta Paratore-í 

 a Tiedge-féle panasztól, mely így kezdődik : 



((0 du Lichtes, das den Glauben ärmer 

 Und die Weisheit doch nicht reicher macht.» 



Valakinek vallásos érzületébe, tehát kedélye világába belenyúlni, nem 

 az igazi gondolkozó ember dolga ; ezt mindenki kerüli, mert ez az egyén 

 dolga, szentélye, szabaasága, menedéke ; de tárgyalni, magyarázni sem 

 fogja senki sem, kivált ha nincsen reá kénj^szerítő ok pl. nem forog fönn 

 egy psychologiai probléma megoldása. Senkisem fogja tárgyalni, legke- 

 vésbé Akadémiában, melynek alapszabálya kizárja a vallásbeli fejtegetést. 

 És ily helyen, mely a positiv tudás ápolására rendeltetett, senkisem fog 

 két egymást egyelőre még teljesen kizáró dolgot tétel gyanánt felállítani, 

 mint tette az érsek, a midőn mondja „tudott és hitt." 



S a midőn ezt egy oly ponderábilis ember mint dr. Haynald mégis 

 teszi, akkor ez nem jelenthet mást mint tendentiát. 



Valóban ez is volt; reánk tekint ez az előadottak egész lényéből, 

 kihívja a fejtegetést. Parlatore ürügygyé vált oly fejtegetésre, melynek éle 

 az inductív irány ellen van fordítva s oktatni kíván oly erényekre, a me- 

 lyekről dr. Haynald érsek azt látszik hinni, hogy veszendőben vannak, 

 hogy ráfér arra a vegyes hallgatóságra azoknak fölfrissítése ; de nemcsak 

 a vegyes hallgatóságra, hanem talán az Akadémia plenumára is, mert hát 

 erre is tekintettel tartozik lenni az ünnepélyes alkalom szónoka. 



Én is elhagyom PARLAxoRE-t, hogy a tendentiával foglalkozhassam. 

 A hitről azt tartom, hogy abba senkinek beleszólási joga nincsen, 

 mindaddig, a míg a hit nem vét a társadalom létérdekei ellen ; épen ezért 

 el is ítélem azt, hogy e dolog az Akadémia szószékére került. 



De már abba, a mi azt a bizonyos loyalitást illeti, abba beleszólok. 

 Mindenekelőtt kinyilatkoztatom, hogy dr. Haynald Lajos érseket igaz 

 magyar hazafinak tartom, s épen mert annak tartom, csodálkoznom kell azok 

 felett a loyahtási magyarázatok felett, a melyeket a bár vegyes, de mar/yar 

 hallgatóság előtt fölhozott. Ha itt is tendentia vezette volna az érseket, 

 akkor nem ismernék fegyvert, a melyet e tendentia ellen meg ne ragadnék. 



1 



