•219 



a/, alapszín a halvány börsárgától, csaknem piszkos fehértől és hússzintöl 

 a börbarnán át vöröses fahéjszínig fokozódhatik, más irányban pedig sötot 

 iszapbarnába, csaknem egészen feketébe mehet át, e mellett a foltok is 

 változnak, söt néha csaknem egészen hiányzanak, a hasoldal pedig majd 

 tiszta fehér, majd szennyes fehér, folt nélküli, vagy, különösen a begyen 

 halványabb vagy setétebb testszínü pettyekkel s foltokkal. Kolozsvár körül 

 a Bükkben legfeltűnőbbek az egyszínű vöröses fahéjszinttek (= R. alpina 

 Fitzinger) s az ezekkel együtt előforduló sötét iszapbarnák (= R. atra 

 Bonaterre), a szaraosmenti réteken pedig igen világos hátú, oldalt s begyü- 

 kön feketén tarkázott példányok (= R. arvalis Nilson). A Károli János úr 

 által egy typicus színűnek vett példány után közölt leírás csak igen kevés 

 R. temporariára illik s könnyen tévútra vezethet ; általál)an alig van a 

 gerinceseknek más osztálya, melynél annyira szükséges volna a LixNÉ-fele 

 elvet «Nimium ne crede colori» folytonosan szem előtt tartani, mint épen 

 az Amphibiáknál. 



Végül még a Bufo calamitát illetőleg meg akarom jegyezni, hogy 

 igaz ugyan, miszerint Leydiu annak valószínűségét fejezi ki, hogy Buda- 

 pest körül gyakori, Schreiber szerint is előfordul, legalább helyenként 

 hazánkban, Biflz szerint pedig épen közönséges Erdélyben : ^" mindennek 

 daczára azonban hajlandó vagyok hinni, hogy ezen béka, melynek tudtom- 

 mal egyetlen biztos leihelye sincs hazánkból feljegyezve, s a rá vonatkozó 

 adatok egész általánosságban sz ólának, vagy épen nem fordul elő, vagy 

 csak egyes helyeken élhet ; azt azonban, hogy Budapest körül gyakori, 

 Erdélyben pedig mindenütt közönséges, egész határozottsággal tagad- 

 nom kell. 



Kolozsvártt, 1878. június iM). 



PROTISTOLOGIA. 



A SZAMOSFALVI SÓSTÓ NÉHÁNY ÁZALAGÁRí')!.. 

 Dr. Entz GÉzÁ-tól. 



A szamosfalvi sóstóban élő gyöklábúakat tárgyaló értekezésemben 

 jeleztem már (v. ö. ezen folyóirat I. köt. 3. fűz. 155. 1.), hogy azon sósvízi 

 ázalagokban, melyeket a magyar orvosok és természetvizsgálók IS75-ben 

 Élőpatakon tartott XVIII. vándorgyűlésének évkönyvében leírtam, folyta- 

 tott vizsgálataim után még néhányat csatolhatok. Eztn részint a sóstóra, 

 részint egészen új ázalagok a következők : 



*" Fauua der ^Vil•beltlliel•e Siehenbüríícns. Hermannstiult. 1856. «Gemein uiiler 

 der Erde, in Kellem, Muuerlöchern und Steinhaufen.» V. [CA. 



