226 



állani a Coitn által lielgolandi tengervizet tartalmazó aqnariimiLan nevelt 

 s Loxophyllum rostratum név alatt leírt ázalaglioz, ^'^ melynek alakja, ket- 

 tős magja, egy fö- s tÖbb mellék -ürcséje a mi ázalagunkra emlékeztetnek ; 

 tekintetbe véve azonban evvel szemben azon körülményt, miszerint Cohn 

 ázalagának jobb szegélyén kúpos szemölcsök emelkednek ki, mint a Loxo- 

 phyllum Meleagrisnál, tekintetbe véve továbbá, hogy a helgolandi ázalag- 

 nál pálcika-alakú testek az orrmánynak jobb oldali, azaz vájt szegélyén 

 vannak s ugyanitt foglalnak helyet a mellék-ürcsék is, míg a L. grandisnál 

 mindezen képletek az ellenkező oldalon fekszenek, ott, hol a Wrzesniov^'sih 

 által leírt s Kolozsvár körül is előforduló L. Yarsaviensis és L. diaphanus- 

 nál,^^ mindezt tekintetbe véve nem tarthatom e két ázalagot azonosnak. 



LITONOTUS FASCIOLA, EHEENBERG. 



ÍVin. T. 3—6. ábra.) 



Már fennebb kiemeltem, hogy a L. grandis társaságában igen nagy 

 számmal fordul elő a sokkal kisebb, csak mintegy 0,1 mm, hosszaságot 

 elérő L. fasciola, mely rég ismert s Wrzesniowski által igen pontosan 

 tanulmányozott ázalagot annál kevésbbé lehet szándékom e helyen tüzete- 

 sen leírni, miután a L. grandistól, melyet részletesen tárgyaltam, úgy 

 szólván csak mennyiségi különbségek által tér el, melyek a mellékelt raj- 

 zokból könnyen kiolvashatók ; e helyett azonban a L. fasciola egybekelé- 

 sére (conjugatio) vonatkozó észleletimet akarom közölni. 



Alig van ázalag, mely az egybekelés tanulmányozására alkalmasabb 

 volna, mint épen a L. fasciola, még pedig nem csak azért, mert mindig 

 tömegesen fordul elő s ennek következtében az egybekelt példányok, ha 

 már egyszer az egybekelés, — mely az ázalagoknál tudvalevőleg mindig 

 epidemiaszerüleg lép fel, — kezdetét vette, könnyen lehet kellő mennjáségü 

 párokat találni, hanem még különösen azért is, mert lapos teste átlátszó, 

 s főkép végre azért, mert u. n. acinetaszerü ébrények a Litonotusoknál nem 

 fejlődnek s így, tartsuk bár e kétes természetű csirokat Focke, Cohn, Stein, 

 Claparí^de és Lachmann s több más búvárral valódi ébrényeknek, avagy 

 élődi Sphaerophryáknak, mely Balbiani által megalapított felfogás helyes- 

 ségének valószínűsége mellett Mecznikow, legújabban pedig Engelmann és 

 BüTscHLi oly nyomós érveket hoztak fel, — mert, ismétlem, ily acineta- 

 szerü ébrények a L. fasciolánál nem fejlődvén, nem hatnak zavarólag az 

 észlelésre s nem bonyolítják az egybekelés élettani jelentőségének tiszta 

 felfogását. 



^* Neue luíusorieu im Seeaquariuiu. Zeitsch. f. wissenscli. Zool. XVI. Bd. 3. Hft. 

 1866. Pag. 280. Taf. XIV. Fig. 8—11. 



^'' Id. m. Pag. 502. Taf. XXIIT. Fig. 33, 34—35. ^ 



