240 



(adorale Wimperzone, Stein), tehát a szájperemhez (Peristom, Stein' ) tar- 

 tozik, mely kiegészíttetik a hasoldalon hajlott vonalban húzódó hullámzó 

 szalag által, s ezek együtt véve egészen úgy, mint az Oxytrichináknál a száj- 

 perem-mezüt (Peristomfeld) szegélyzik, melynek a serteív és hullámzó szalag 

 találkozási pontja által képezett zugában van a csupán nyeléskor kivehető, 

 jobbra vezető szájnyilás, mint az összes Oxytrichináknál, mit saját vizsgála- 

 taim után, melyek Claparède és LACHMANN-nak, valamint WRZESNiowsKi-nak 

 ide vonatkozó vizsgálataival egeszén egyező eredményre vezettek Stein elle- 

 nében, ki az Oxytrichinák száját a szájperem-mező hosszában lefutó résnek 

 állítja, határozottan ki kell emelnem. A szájmellől egy hosszú merev serték- 

 böl álló pamat indul ki, egészen megegyező avval, mely Stein vizsgálatai 

 szerint a Stichotricha secundánál, Claparède és Lachmann szerint pedig az 

 evvel igen közel rokon Stichochaeta cornutánál is előfordul. 



A Sparotricha plasmaja igen világos, kevés szemcséjű s kissé kékesbe 

 hajló, mint a Cyclidium Glaucomáé, a bélplasma számos emésztő üreséről 

 gyakran habos, melyek szétázott szerves czafatokat s elnyelt Bacteriumokat 

 tartalmaznak, mik ázalagunk táplálékát képezik. A nedvürcsék között a lük- 

 tető üresét csak nehéz megkülönböztetni s ez, mint az Oxytrichináknál a 

 szájperem alatt jobb oldalon látszik s a hátoldalon nyílik. 



A szervezetet kiegészíti még két világos tojásdad mag, hasonló az 

 Oxytrichinákéhoz, csakhogy bennök haránt hasadékot, mellettök pedig mag- 

 testecset nem különböztethettem meg. 



A Sparotricha hossza 0-06 — 0-1 '»% között változik. 



A Sparotricha részére a rendszerben kijelelendő helyet illetőleg nem 

 lehet sokáig a felett haboznunk, hogy daczára annak, miszerint csillószőrö- 

 zetét tekintve egészen külön helyet látszik elfoglalni, mégis az Oxjirichinák 

 közé oszszuk be. Az ázalagoknak egymással való rokonságát puhatolva, — 

 s voltaképen minden rendszerezésnek csakis ez lehet a feladata, — nem lehet 

 a STEiN-féle rendek jellemeihez mereven ragaszkodnunk; ha ez esetben ezt 

 tennők, úgy nem maradna más hátra, mint hogy ezen ázalag számára egy 

 külön családot állítsunk fel a Holotrichek vagy, ha a vitorlát szájmelletti 

 serteívnek tekintjük, a minek tényleg meg is felel, a Heterotrichek rendé- 

 ben. Itt ugyanoly alternativa áll előttünk, mint számos hypotrich ázalagnál 

 (Loxodes, Litonotus s a Chlamydodonták csalá-lja), melyek határozottan 

 holotrich ázalagokkal állanak legközelebbi rokonságban (Loxophyllum, 

 x^mphileptus, Dileptus és a Nassulinák családja) vagy minden tekintet nél- 

 kül egyéb szervezeti viszonyokra, a STEiN-féle rendjellemek előtt kell meg- 

 hajolnunk, s ez esetben egymástól olykor még némileg is csak bajosan 

 elválasztható ázalagokat (pl. Amphileptus és Litonotus, vagy Loxophyllum 

 és Litonotus), külön rendekbe kell beosztanunk; vagy több jellem megegye- 

 zésének adunk előnyt azon egyetlen jellem felett, melyre Stein rendéit 

 alapítá. A választás felfogásom szerint nehéz nem lehet, csak egy vélemény 



