^JV:. 



melynek sertei vastagságuk s nagyságukra nézve egyénenként változnak, 

 majd erösebbek, majd ismét gyengébbek s kissé távol álló liosszacska csilló- 

 szörökhöz liasnnlitanak. A test két oldalát szintén serték szegi'lyzik, melyek 

 bal oldalon inkább a basoldalról indubiak ki, azonl)an lefutásokban csak- 

 bamar a test szélére húzódnak s a jobb oldalon, melyen egész az orrmány 

 alapjáig húzódnak kissé a hátoldalra látszanak vonulni, mi a test hosszten- 

 gelye körüli gyenge csavarodásának természetes következménye. A farkvégi 

 szegélyserték a többinél rendesen valamivel karcsúbbak s hosszabbak. 

 Az egész hátoldalon végre gyenge serték vannak szétszórva (X. 2.). Említem 

 már, hogy Stkin, újabb vizsgálatai szerint, a St. secundának hátoldalán két 

 a iuismezö sertesávjaival ellenkező irányú sertesávot különl)öztet meg, — 

 én a St. MüUerinek hátoldali sertéit minden rend nélkül szétszórtaknak 

 találom. Végre ki kell emelnem, hogy Ci.apaiíéde és Lachmann a Stichochaeta 

 cornutánál ^^ — mely a Stichotricliától nemileg bizonyára nem tér el s nyil- 

 ván azonos Wrzesniowskí Stichatricha aculeatajával, ^" — s Wkzesniowski 

 az épen említett ázalagnál, Stein pedig a Stichotricha secundánál újabb, 

 nagy monographicus munkájának II. részében közzétett vizsgálatai szerint ^" 

 az orrmány örvényzö sertéin kívül még sajátságos finom hosszú, merev ser- 

 téket különböztettek meg, melyekhez hasonlók a Stentoroknál fordulnak elö, 

 — én e merev sertéket a St. Müllerinél soha sem láttam s meg akarom itt 

 jegyezni, hogy a St. secundánál ezen képletek néha előfordulnak, néha pedig 

 hiányzanak, a mi különben a Stentorokra nézve is áll. 



A St. MüUerinek plasmája színtelen, chlorophyll-gömböcskéket, melyek 

 a St. secundánál gyakran fordulnak elö, soha sem tartalmaz ; a bélplasma 

 többnyire zsírfényü rögöcskekkel s elnyelt moszatfoszlányokkal zsúfolt, nedv- 

 ürcséket csak ritkán tartalmaz. A kéregplasma a bélplasmától nincs élesen 

 elkülönülve, igen összhúzékony, myophanrostok nélküli. A lüktető ürese, 

 mint az Oxytrichináknál általában a szájperem bal szelén látszik s a hátoldalon 

 nyílik közvetlen alatta, azonban a hasoldal bal szélén van az alfelnyilás. 



A két mag mindenben megegyezik a többi Oxytrichinákéval, tojásdad- 

 alakú, többnyire egy haránt hasadék által kettészelt, s mellette egy-egy 

 gömbölyded magtestecs fekszik. 



A St. Müllerit a sósvízben mindig tok, vagy cső nélkül találtam rot- 

 hadó moszatok s élő Diatomeák által képezett ülledekbeu, hol majd félig 

 kinyújtott orrmánynyal fürgén mászkáltak épen úgy, mint a St. secunda, 

 mellső és hátsó testvégök irányában egyaránt ügyesen, majd ismét a lágy 

 rothadó állományba fészkelték be magokat s messze kinyújtott orrmánynyal 

 élénken örvényeztek a leggyengébb érintésre összerezzenve s vissszapattanva 

 a In'ivóhelyre. 



8» Études. I. vol. Ta},'. 15i'. i'l. VI. li^'. C 

 •'" I.l. mű. Pají. 477. Taf. XXI. Fifí. 1 1. 

 *" J)er Orgauismu.s. II. Alttli. I'üjí. UÍ». 



'rfniiiszrlrajzl fiiíilfn.u. kütet iv. J'nzil. \U 



