25:{ 



sahban azon korülnióny bizonyítfa, miszerint az ebrény elkülönült magjá- 

 val, világos plasmájával s lüktető ürcséjével gyakran már egészen készen 

 van, midőn azt még az anya-plasmából kimetszödött szemcsés rétegnek 

 még egy megíbgyott vékony maradeka környezi, mely mint az ébrénytöl 

 elvált réteg gyakran minden kezelés nélkül is, gyenge ecetsav oldat hozzá- 

 adására pedig igen élesen kivehető, sőt ezen környező réteget az ébrény 

 testétől néha egy szűk nedvudvar választja cl. Azon körülmeny, miszerint 

 a kész rajzónak teste gyakran aránylag igen nagy, sőt elég gyakran a kész 

 Acineták plasmájábnn előforduló kisebb-nagyobb rögöeskéket tartalmaz, 

 legkevésbbé sem hozható fel érvül a mellett, hogy az ébrény nem a mag- 

 ból fejlődik ; mert hiszen az ébrény az anyai plasma rovására táplálkozik 

 8 ennek következtében növekedik is s tartalékanyagokat is halmozhat fel 

 plasmájában. 



Ily módon fogva fel a fejlődő rajzó s az anya Aeineta plasmája kö- 

 zötti viszonyt, legkevésbbé sem tarthatjuk önmagának ellentmondónak 

 Stein fennidézett nézetét, mely szerint az Acinetinák rajzói majd csupán 

 a magból, majd ismét ebből s az anyai plasmának a mag sarjadéka körül 

 rakódott részletéből látszanak fejlődni ; mert hiszen a fejlődésnek ezen 

 egészen különbözőnek látszó két módja egymással lényegében meg- 

 egyezik. 



Azon elméleti okokra nézve, melyeket Heetwig az Acinetinák rajzói- 

 nak a magból való fejlődése ellen előad s melyekhez Bütschli is csatlako- 

 zik, sőt az utóbbi búvár a magból való ébrény fej lüdest elméleti okokból 

 egyátalában képzelhetlennek s annak feltevését is elvetendőnek tartja, 

 midőn ezeket mondja: «A nélkül, hogy itt tagadni akarnók, hogy az Amoe- 

 báknál és Ehizopodáknál endogen sarjak által való szaporodás talán lehet- 

 séges, mégis nagy biztossággal lehetne feltenni, hogy a magból fejlődő 

 ivadék (Brut) által történő szaporodás nem létezik, miután ez által a Ehi- 

 zopodák magjainak valódi sejtek magjával való azonossága mellett, a sejt 

 lényegéről való összes tapasztalataink fejők tetejére állíttatnának»,'^'' — 

 ezen elméleti aggályok ellenében e helyen röviden csak annyit akarok 

 megjegyezni, hogy ismereteink a sejtmag élettani feladatáról ez idő szerint 

 még oly hiányosak, miszerint elméleti ellenvetések az ellen, hogy a sejt- 

 mag maga sejtté változhatik, egyáltalában nem vehetők tekintetbe. Ki kell 

 továbbá emelnem, hogy azon Angolországban Cartkr és Wallich, Német- 

 országban pedig különösen Greeff Kichard által képviselt nézet, mely 

 szerint a Ehizopodáknál a mag szaporodási szervet képvisel, melyből az 

 anyai protoplasmának csak oly mértékben való hozzájárulásával fejlődnek 

 sejtértékkel biró rajzók, mint az Acinctináknál, legkevésbbé sincs megcá- 

 folva, sőt épen HEUTwiG-nck a Eadiolariák rajzóinak fejlődéséről közzétett 



*' Studien iii. f. Pa-'. :{Ü2. 



