S54 



igen értékes tanulmányai,''^ felfogásom szerint, szintén amellett szólanak, 

 hogy ezen rajzók a közéi^ponti tok magjaiból fejlödnek ki s az intraeapsu- 

 lai'is sarkodé a rajzókká S2ei'VeiíöcÍö mágöktiak csupán tápanyagokat szol- 

 gáltat s HÉjí'TNVíci-nek érvelése, melyet szemlátomást az átalánosail elfoga- 

 dott sejtszaporodási scliemának dogmaszerű felfogása nyűgöz, az elfogulat- 

 iant nem képes arról meggyözüij hogy a Badíoláriák rajzói nem a 

 középponti tok magjaiból fejlödnek. Végül pedig nem tehetem, hogy 

 AüERBAcii-iiäk a sejt lényegébe való behatolásra oly fontos s eszmékben 

 oly gazdag tanulmányaira ne utaljak, melyekben a^on eredményre jut, 

 hogy a sejtek magjainak niagtestecsei önmagok is elemi szervezeték, melyek 

 bizonyos körülmények között sejtekké válhatnak, így nevezetesen a Musci- 

 dák bábáimában bekövetkező szövetszétesésnél nyilván a szétesett sejtek 

 kiszabadult magtestecsei azok, melyekből az újból felépülő szövetek sejt- 

 jei képződnek: «Ezen felfogási mód mellett tehát a sejtmag egy űrös csír- 

 telepnek (hohler Brutraum) látszik, mely arra van hivatva, hogy magában 

 i^ú sejtnemzedéket fejleszszen, a magtestecsek pedig valóságosan belsőleg 

 (endogen) keletkezett 'íióksejteknek. Ez utóbbiakra nézve azután attól függ, 

 vajon kijuthatnak-e alkalmilag az anyasejtböl, hogy mint szabaddá vált 

 elemi szervezetek tovább éljenek». ^^ _ ^2 itt röviden felhozottak után 

 indokoltnak vélem az elméleti aggályoktól, ismereteink jelen állása mel- 

 lett, egészen eltekinteni, mit sem törődve avval, ha mindjárt ez által a sejt 

 lényegéről való összes, s tegyük hozzá igen hiányos tapasztalataink, — 

 mint BüTSCHLi mondja, — fejők tetejére állíttatnak is. 



A kész rajzókat az Acineta belsejében egy ür fogadja el, mely a lük- 

 tető ürese kivezető járatával közlekedik s rendesen elég tágas arra, hogy 

 a benne foglalt víztiszta folyadékban a csillószőreit kifejtett rajzó kering- 

 hessen (X 4). Nekem úgy látszik, hogy ezenür nem a rajzó fejlődésekor jő 

 létre, hanem elő van már képezve, csakhogy a rajzókat nem rejtő egyének- 

 nél teljesen el van záródva, hogy csak akkor nyíljék meg, midőn a rajzót, 

 mely mintegy beléje sarjadzik, elfogadja. Igen megfogyott plasmájú egyé- 

 neknél, melyek nyilván már több rajzót bocsátottak, ezen ür, nevezzük 

 költö-ürnek, erősen ki van tágulva s jól kivehető hártyás buroktól környe- 

 zett lombikalakú tömlőt képez (X. 5.), melynek nyaka a lüktető ürese szer- 

 felett kitágult vezetékének felel meg, s ez természetesen "a rajzónak kiveze- 

 tésére is szolgál. A kirajzás megtörténte után a költő-ür, mint egy üres 

 hólyag, összeráncosodik s a plasmának lassankénti összehúzódása követ- 

 keztében végre ismét teljesen elenyészni látszik. Ezen zacskós költő-ür, 

 melyről tudtommal sehol sincs említés téve, igen emlékeztet gazdasejtjöket 

 ,áttörő Chytridium-tömlökhöz s továbbá azon kis lombikalakú tömlőkhöz, 



"* Zur Histologie der Kadiolarieu. Leipzig. 187ü. 



■'» Organologische Studien. I. Hft. Breslau. 1874. Pag. 169. 



