2G0 



a camera-lucidîi segélyével rajzoltattak, lehetőleg typikus ós kifejező 

 alakok választattak ; s meg kell jegyeznem azt is, hogy ugyanazon hajtás 

 levelei a szövetek ellielyezkedéséljcii igen, de a szövetek tömegeinek viszo- 

 nj^ában nem egyeznek meg. 



Ha tehát a mellékelt idomokat összehasonlítjuk, azokban következő 

 három, jól jellegzett typust ismerünk fel. 



I. Cylindricae. Levél összenyomott-hengeres, igen merev ; epider- 

 mis vastag cuticulával és sejtjei igen szűk üregűek; az epidermis alatt 

 folytonos, egyenletes (ritkán egyenletlen) vastagságú háncsréteg 1 — 4 sejt- 

 sorból. Erek a külső lapon épen nem, a belső lapon csak gyengén (vagy 

 néha épen nem) kiemelkedők. Száradás utln a levelek megtartják Jiengeres 

 alakjukat, 



II. Canaliculatae. Levelek friss állapotban lapos-hengeresek, jócs- 

 kán merevek; epidermis erős cuticulával, középerén és szélein apró tüske- 

 szőrökkel, és ezért érdes tapintatu; a középér alatt és a széleken nagy és 

 széles háncsnyaláhok, melyeknek átmérője a szomszédos rostedénykötegét 

 többszörösen felülmúlja; a közbülesö oldalér alatt nincs, vagy igen gyenge 

 a háncsköteg. Száradáskor a levél mindkét oldalán a parenchym összezsugo- 

 rodása következtében mély barázda keletkezik, mely a megfelelő oldal két 

 erős háncskötege által szegélyeztetik. Ha az oldalér alatt kis háncsköteg 

 volt, akkor a barázdában mint fehér vonal látható. 



III. Angulatae. Levél sokkal gyöngédebb és gindárabb, mint az 

 előbbi typusoknál; az epidermis kevéssé megvastagodott és sejtjei széles 

 üregűek ; erek erősen befelé nyomulók. Mindenik rostedényköteg alatt egy 

 vele köriilbelill egyenlő vastag háncsköteg ; az egyes háncskötegek eg_ymással 

 majdnem egyenlő erősek, széles közökkel elválasztva. Száradáskor a levél 

 szögletessé válik, minthogy a parenchym összezsugorodása folytán a háncs- 

 kötegek éles léczek gyanánt tűnnek fel. 



Mind ezen jellegek a tölevelekre vonatkoznak. 



A Festuca auriculaták levelei a periodikus mozgékonyság képességével 

 felruházvák széleiket illetőleg, s a képesség, száraz légmérsékletnél össze- 

 záródni, különböző fokokban van kiképződve, mely fokok lényegesen függnek 

 a termőhely minőségétől. A Festuca rubra számos alakjain a mindig lapos 

 szárlevelek és a periodikusan összesodródó levelek közti minden átmenet 

 kimutatható. 



A régibb, sőt a jelenlegi auctorok által használt jellegek nag3^obbára 

 változók. Ilyen a szár tetejének négyéliisége illetőleg hengeressége ; a viasz- 

 hevonat, mely a levelek szürkekékes szinét adja; a bugáról vett különbségek, 

 kivéve a füzérkék számát egy-egy ágon, mely jelleg a fajtákat ihetőleg igen 

 használható ; a szőrözet. A tokiászok nagysága meglehetősen állandó. 



Ezen bevezető megjegyzések után áttérek a Kttaibel herbariurajának 

 Festuca fajai megbeszélésére. 



