DYBowsKi-nak csakugyan igaza volt, megerősítik PACKAED-nak és Verrill- 

 nek idevonatkozó vizsgálatai, de megerősítik a rendelkezésemre állott pél- 

 dányokon ez irányban tett tanulmányaim is. 



A hím ölelőit valamennyi előbb említett búvár egyformán írja le s 

 csak a részletekben mutatkozik némi eltérés. Az ölelők alapizének fogszerü 

 kiemelkedései felől ugyanis Fischer így nyilatkozik : «Was vorzüglich diese 

 Art auszeichnet, ist, dass gegen den inneren Eand des Basaltheiles zu, und 

 zwar an den zwei letzten Dritteln desselben, viele (10 — 18) spitze oder auch 

 doppelt gezähnelte Dornen bemerklich sind, obwohl sie auch häufig durch 

 eine vorspringende Leiste oder Wulst verdeckt werden, und deshalb zu ihrer 

 Entdeckung einige Aufmerksamkeit erfordern. » * Dybowski ugyan megerősíti 

 a Fischer észleleteit, de a fogszerű kiemelkedések elhelyezésére és számára 

 vonatkozólag a következőt jegyzi meg : «auf der unteren Fläche gegen den 

 inneren Eand findet sich eine Reihe von dornartigen Spitzen, welche schon 

 in dem ersten Viertel des Basaltheiles anfangen und allmählich grösser 

 werdend sich bis zum Zangengliede fortsetzen. Ihre Zahl beträgt 21 ; die 



ersten 17 stehen in eine Reihe geordnet, 

 / die 4 letzten, welche die längsten sind, ste- 



hen in zwei Reihen neben einander.»** 

 A mennyire a rendelkezésemre állott példá- 

 nyok vizsgálatának eredménye után kö- 

 vetkeztetnem lehet, a két búvár közül Dy- 

 BowsKi-nak van igaza. Az én hímpéldá- 

 nyaimnál ugyanis a fogszerü kiemelkedések 

 száma 21 és nem az alapiz második har- 

 madában kezdődő egy, hanem első harma- 

 dában egy, második harmadában pedig két sorban vannak elhelyezve. 

 A tátrai példányok tehát e tekintetben eltérnek a Dybowski grönlandi pél- 

 dányaitól, mert mint fentebb láttuk, a grönlandi példányoknál a 17 első 

 fogszerü nyúlvány egy sorban, a 4 utolsó pedig két sorban áll, a tátrai pél- 

 dányoknál ellenben csupán a 7 első áll egy sorban míg a többi 14 két sor- 

 ban emelkedik. Fischer és Dybowski továbbá a fogszerü kiemelkedéseket 

 egyszerűeknek vagy legfentebb fogazottaknak mondják, míg a tátrai pél- 

 dányokénak csúcsán egy-egy sörte emelkedik. 



A nőstény ölelőinek leírásában a búvárok egyértelmüleg jártak el. 

 Fischer azonban ezeknek belső szegélyét fogazottaknak rajzolja (L. c. Tab. 

 VII. Fig. 18), míg Dybowski hátsó végükön csupán sörtézetteknek mondja. 

 Ugyanily viszonyokat tüntet fel némileg a Packard rajza is (Loc. cit. Tab. 

 IV. Fig, 2). A tátrai példányok a két extrémnek átmenetei, a mennyiben 



* Micldendorf's Eeise etc. p. 151. 

 ** Beitrag zur Pliyllopoclen-Fauna der Umgegend Berlins. L. c. p. 202—203. 



