eddig egyedüli mérsékelt övi lakóhelye. Itt azonban nem szabad elfeled- 

 nünk, hogy hazánkban a Magas Tátra tavaiban «a hernyós tavakban» 

 tanyázik, tehát már nem távol a hó határához. 



A hazánk faunájából eddig ismert fajok száma a Branchipus poJudo- 

 síís-szal 8-ra növekedett. 



Itt még csak néhány kiegészítő észrevételt közlök a «Conspectus spe- 

 cierum Branchiopodorum Faunse Hungaricae») czimű közleményemhez. 

 Ebben ugyanis a 278. és 281. oldalon ama nézetemet fejeztem ki, hog^- 

 nem lehetetlen, miként a Branchijms ferox Miln. Edw. és Branchipus 

 ( Branchinecta) paludosus M. 0. Fk., valamint a PACKAED-féle Branchinecta- 

 fajok is synonymek s illetve a Branchipus ferox-ni\k helyi varietásai. Most, 

 hogy a Branchipus paludosus-i saját vizsgálataim után ismerem, a feltéte- 

 lezett átmeneti formák hiányában, kénytelen vagyok mindkettőt önálló 

 fajnak nyilvánítani. Erre elegendő alapot nyújt a hímek ölelőinek részletei- 

 ben s a villafark leveleinek külső habitusában mutatkozó eltérés. 



Ugyancsak a fentebb idézett dolgozatomban a Branchipus diaphanus 

 Prev. hazai helyéül csupán a Eetyezátot említettem. Ezen egyedüli helyhez 

 ezen alkalommal még egy másodikat is csatolhatok. A múlt 1889, év nya- 

 rán a BucsEcsEN tett kirándulásom alkalmával ugyanis egy kis havasi tócsá- 

 ban sikerült meg találnom a Branchipus diaphanus-i, még pedig hímeket 

 és nőstényeket több példányban. Ezen leletem még inkább megerősít enge- 

 met ama korábban nyilvánított feltevésemben, hogj^ a Branchipus diapha- 

 nus kizárólag havas vidéki állatfaj, s ha néha elő is fordul alantabb vidéke- 

 ken, mindig csak kora tavaszszal, a hó és jégolvadás idején történhetik az, 

 mikor még a pocsolyák vizének hőmérséke meglehetős csekély fokú. A víz 

 hőmérsékének emelkedésével aztán elpusztulnak. 



