112 



normális virágban, a hat porzó foglalta el, legbelül pedig a három rekeszti 

 termő volt látható. 



De egyes virágszervek felfüggesztését és elrendezését illetőleg is külön- 

 böző eseteket is volt alkalmam az 1 890. év tavaszán megállapítani ily rend- 

 ellenes virágokon, úgymint acyklikus zavarokat az egyes és szomszédos 

 körökre nézve, a külső lepelkör tagjainak eltolódását a maglion középsík- 

 jáig, sőt még mélyebbre is stb. Mindezen eltérésekre azonban nem akarok 

 e helyen részletesen kiterjeszkedni, minthogy azok legnagyobb részét újab- 

 ban úgy is Dr. Stenzel G. «Blüthenbildungen beim Schneeglöckchen» 

 (Bibliotheca botanica 51. füzet) czímű munkájában tárgyalja, hol a hóvirág 

 rendellenes virágformái nemcsak tüzetesen s jelesül iratnak le, hanem nagy- 

 részt le is vannak rajzolva. 



Említett szerző munkájában tabellárisan összeállított sorozatát is 

 közli mindazon virágalakoknak, melyeket részint ö maga észlelt, részint 

 pedig vele közöltettek, vagy mint monstrosus Galanthus-virágok szétszórtan, 

 megbízható irodalmi jegyzékekben mások által már leírattak. E sorozatnak, 

 valamint egyáltalában e jeles munkának kiegészítésére szolgáljon jelen kis 

 dolgozatom, melyből főleg azon adatot emelem ki, hogy némelyikénél ezen 

 virágalakoknak, már négy, illetve két évre terjedő kulturkisérleteimböl 

 sikerült a bélyegek állandó voltát megállapítanom, ez alakok szaporodá- 

 sára azonban mindeddig legalább, semmisem mondható. 



Mellékelt III. táblán egy szabályos, teljesen kifejlett négy- és két- 

 méretű virágon (14., 15. ábra) kívül, a Jánoshegyről hozott és a növény- 

 kertben már négy éven át kultivált alakja azon hóvirágnak látható, mely- 

 nél a két körben normálisan elosztott hat lepellevél színökre és nagyságukra 

 nézve egymás között teljesen egyenlők és a mint a rajzból is kitetszik, a kö- 

 zönséges hóvirág (6 — 13. ábra) belső lepelleveleitől, alakjuk és nagyságukra 

 nézve kevésbbé különbözők, kevéssel több eltérést pedig a színezetük 

 illetve zöld csíkosságukra nézve mutatnak. A kultivált alaknál a lepellevél 

 alsó (külső) oldala (fonáka) hat, ritkábban több egymástól tisztán elkülönült 

 kis táblácska alakú zöld foltocskát mutat, melyek ívben egymás mellé 

 sorakoznak ; felső (belső) oldalán (színén) ellenben kilencz, többnyire tíz, 

 a lepellevél alapjától csúcsáig gyenge ívben lefutó zöld hosszanti csíkot 

 látni, melyek végükön csak csekély, ékszerű vastagodást mutatnak (4., 5. 

 ábra) ; tehát mind csak csekély eltérés a normális kifejlődésű hóvirág belső 

 lepellevelétől (8., 9. ábra). A porzók sem alak- s nagyságukra, sem szá- 

 mukra s elhelyezkedésökre nézve nem térnek el a normálisan kifejlődött 

 hóvirág porzóitól ; hasonlólag nem mutat eltérést úgy általában a maghon 

 sem, a cultivait alaknál azonban mégis rövidebbnek s lekerekítettebbnek 

 látszik, mint azt a közönséges hóvirágnál legtöbbnyire észlelni lehet. 



Egy, ezen leírt alaknak valószínűleg megfelelő hóvirágot az «Öst. 

 bot. Zschr. 1881» szerint állítólag már Borbás is talált, (hol? nem említi 



