141 



mely e parányi állatkák elterjedését előmozdíthatja, vagy gátolhatja s a 

 mely néha jóformán megmagyarázhatatlan eredményekkel lep meg. x\zt 

 hiszem teljesen elegendő, ha e tekintetből a Diaplunms salinus es Diapto- 

 mus Lüljchorqii elterjedésének esetére hivatkozom. Avagy miféle alapos 

 magyarázatot adhatunk arra nézve, hogy -à Diaptonius salinus miért hiány- 

 zik a németországi sóstavakhói s a Diaptomus Lilljibonjii miért nem él 

 Dél-Európának más vidékein is csak hazánkban és Algírban? Az a feltevés, 

 hogy a két, egymástól oly nagyon távol fekvő területre vizimadarak szállí- 

 tották el az illető állatkák petéit, vajmi gyenge alappal bírhat ; annyival is 

 inkább, mert ezen állatkáknál nem találjuk meg a vékonyburkú nyári s a 

 vastagburkú téli petéket, mint például a Cladoccra-vákoknál, holott tudva- 

 levőleg a vastagburkú téli peték azok, a melyek a faj fentmaradásának biz- 

 tosítékai, E mellett nem kell felednünk azt sem, hogy az Algíron átván- 

 dorló madaraknak egészen más útvonala van, mint a hazánkon átvándor- 

 lóknak s amazok aligha vetődnek mihozzánk s a mieink Algírba. 



Legyen azonban bármi az oka annak, hogy hazánk faunájában ily 

 délvidéki fajok is élnek, tény az, hogy a hazai Calanida-ïélék is igen szép 

 bizonyságot tesznek arról, miszerint hazánk területe fauna tekintetében 

 tmenet a medíterráni és az európai alterület között, sőt összekötő kapocs 

 kelet-, dél-, közép-, nyugat- és északi Európa faunája között. Eme néző- 

 pontokból indulva ki, aztán a hazai Calanida- felék a következőleg csopor- 

 tosíthatók: 1, Keleti fajok : Diaptomus anihhjodou, mely ez idő szerint Bécs 

 mellett éri el legnyugatibb, Moszkva környéken, továbbá Szibériában legke- 

 letibb s egyúttal legészakibb elterjedését. Ehhez sorolhatjuk még némileg 

 a Diaptomus cocrulcus-t, a mely azonban már inkább nyugati, a mennyi- 

 ben Moszkvától kezdve nyugatra, egész Francziaországig, tehát Közép-Euró- 

 pán át mind szélesebb körben otthonos. 



2. Déli fajok: Diaptomus salinus es Diaptomus Lilljchorfjii, a melyek 

 hazánkon kívül még eddig csak Algírból, tehát már a medíterráni alterü- 

 letröl ismeretesek csupán. 



3. Kuzépcurópai faj : Diaptomus Zachariasi, a mely még eddig hazán- 

 kon kívül csak Sziléziában találtatott. 



4. Északi faj: Hdcrocope saliens, mely hazánkban és a svájczi 

 Alpok tavaiban éri el legdélibb elterjedését. 



(A textusban idézett irodalom jegyzékét 1. a Eevae-beu.) 



