157 



setacei, sat raro liinc inde pilosiusculi : fores duplo maiores : vexillum dupio 

 latms, basi non valcle constrictum ut in illo : ala» latiores, fere orbiculatir, 

 carinam non ut in pnecedente asquantes, in quo vexillo semel, in nostro 

 vero duplo breviores : legumina iam perfecta, et semina non vidi. »> 



GussoNE valamint Akcangeli (Compend. Fl. Ital. p. 1 í)5.) leirásának 

 megfelelő L. of finis van a magy. nemz. múzeum herbáriumában Padua vidé- 

 kéről, «L. AphacíD) név alatt (in olivetis montis Ortone ad Abano). Ezzel 

 valamint Gussone leírásával is megegyezik az a bükköny faj, a mely Held- 

 REiCH «Herbarium flone Hellenicaí» gyűjteményében (nr. ^10), valamint 

 Baenitz «HerhariuM Europaeiim» -áhan is (1875, 3396. sz. a.) Athene vidé- 

 kéről, helyesen L. af finis névvel megjelent. Ez a növény azonban Európa 

 déli és közép tájain, mint a zöldséges földeket kisérö gyom, több helyen 

 megjelenik, s egészen Elszaszig felhat éjszak felé. Gussone a L. affinis-i 

 világos szavakkal bélyegezte, úgy hogy a L. affinis-rö\ rejtelmesség, kétség 

 vagy félreismerés fenn nem foroghat. 



Azok a bükkönyfajok, melyeket én Gussone szavai szerint L. afifinis- 

 nek tartok, rendesen erőteljesebbek, magasabbak, mint a L. Aphaca, mel- 

 léklevele szembeötlő módon szélesebb, a növény színe deresebb zöld, virágja 

 nag^'obb, körülbelül 11 — lű mm. hosszú, virágkocsánja jobban megnyúlik, 

 kelyhe sallangja lándsás, valamivel szélesebb, mint a L. Aphaca-é. 



Lathyrus affinis Guss. semper robustior, maior et siipidis conspicue 

 latioribus, hasi nuujis tnuicatis prœdita est ac L. Aphaca L., colore iiuujis 

 (jlaucesccnti pert usa, Üores maiores, circiter 11 — 13 mm. longi pedunculis 

 magis elongatis ; calycis laciniœ lanceolatíe, paulo latiores ac in L. Aphaca. 



Ellenben a L. Aphaca apróbb termetű, zöldebb, melléklevelei kiseb- 

 bek, a száron sűrűbben állnak, gyakran egymást sindelyezik, virága csak 

 7 — 8 mm. hosszú, kehelysallangja szálas-lándsás, — tehát mindent össze- 

 vetve, a L. affmis Gussone inkább csak délibb táji fajtája a L. Aphacil-n^V, 

 de a vetőmaggal elterjedésének délibb határait messze túllépte. 



Lathyrus Aphaca L. minor, magis viridis, stipulis minoribus, magis 

 confertis, saepius imbricatis, floribus 7 — 8 mm. longis, calycis laciniis lineari- 

 lanceolatis. Ex his L. affnns Gussone non nisi varietas L. Aphacae austra- 

 lis esse videtur, qua^ tamen seminibus frumentariis in Europa magis di- 

 spersa est, et nunc in Alsatia quoque superiore invenitur. 



A L. Aphaca, az én tapasztalásom szerint, nagyon elszórva s több- 

 nyire szalonként nő, csak Fiume környékén valamivel gyakoribb. Éjszak 

 felé inkább ez terem, de dél felé elterjedése a L. affinis-eY-Al jobban össze- 

 bonyolódik, sőt vele találkozik is. Néhol azonban a L. Aphaca még délen is 

 egymaga, L. affinis nélkül, terem, pl. Inarimes szigetén Gussone következő 

 szavai szerint : * <( corolla lutea parva». Ellenben Sicilia szigetén mind a 



* Euiimeratio plantaruiu vascularium iusulae Inarimes, p. lUS. (1854.) 



