59 



tattá azokat a biivárokat, kik az Agaricusfélék szöveti szerkezetét vizsgálták, 

 8 ez az volt, hogy váljon a rozetták közepét, tengelyét mi teszi, sejtközi ür, 

 egy hypha vagy saját fallal biró tejsejt? S e tekintetben igen eltérő nézetek 

 merültek fel, elég ha Corda, C. H. Schultz, Kützing, Bonorden, Hoffmann, 

 Desseynes, Debary, Weiss stb. leírásaira utalok. Saját tapasztalatom szerint 

 úgy találtam, hogy legtöbbször egy tej sejt nyomul keresztül* az egész rozet- 

 tán a mint ezt tetemesebb nagyítással a III. tábla 4. ábráján fel is tüntettem. 

 Hogy itt tévedés ki van zárva, az a hosszmetszetek megtekintéséből is kitű- 

 nik, melyeken az erősen festődő tej sejt- tartalom nagyon szembeszökő, a hal- 

 ványabban festődő rozetta-sejtek között. 



A tejsejtek tehát mint hatalmas csövek kígyóznak végig a rozettán, a 

 kezelés módja volt valószínűen okozója az előző s részben ellenkező felfo- 

 gásoknak. Mert ha a tejnedv nem alvadt meg a tartókban, ha kifolyt, akkor 

 természetesen nehezebb dolog volt konstatálni a tejsejtet s könnyen sejt- 

 közi űrnek, hyphának stb. tekinthették az üresen maradt csövet. 



Ezek a rozetták, felfogásom szerint, mechanikai feladatok teljesítésére 

 is alkalmasak s tekintve elrendezésüket, a harántmetszet felületen ugyanis 

 elszórtan vannak elhelyezve — befelé a bélfelé mind lazábbak, felbomlók, 

 valamint számba véve hosszbeli irányukat s rendkívüli duzzadtságukat, tur- 

 gescentiájukat, — mechanikai képleteknek tartom, még pedig a legegyszerűb- 

 bek fajából. 



Ezek itt a hengeres szervekben az oszlopszilárdságnak, tehát az össze- 

 nyomás elleni szilárdság előidézésére szolgálnak s e feladatnak elhelyezésü- 

 ket véve, mint igen ruganyos, kevéssé összenyomható hengerek meg is felel- 

 nek. Egészbeni elosztásuk a IIL tábla 3. ábráján van feltüntetve, a hosszában 

 felezett gyűmölcstesten. Ezt a mechanikai elrendezést a Lactariusok s a velük 

 egyező Russulák tönkjében, az egyszikűeken felállított typusokkal hasonlít- 

 hatni össze, p. a hengeres szervek oszlop- és hajlásszilárdságát előidézőkkel, 

 ez a két feladat t. i. az ellentálló anyagnak ugyanazt az elosztását kívánja. így 

 ez az egyszikűek tengelyére p. Bambus, Pálmák stb. igen emlékeztető beosz- 

 tás, az ü. n. «subcorticalis rostedénynyalábok rendszerével» volna leginkább 

 összehasonlítható. Különben a rostedéiiyniiel magával is némi távoli 

 analógiát fel lehet ismerni, mire később még vissza fogok térni. Az az eset- 

 leges ellenvetés, hogy a gombák ú. n. mechanikai elemei, mint a hogy 

 a rozettákat fel lehetne fogni, — nélkülözik a kellő szilárdságot, mert falaik 

 vékonyak, meg hogy formájuk sem alkalmas, itt egészen elenyészik. A mi 

 különben a sejthártyák vékony ságát illeti, oly növényeken vagy növényi 

 részeken, melyek élettartalma, tehát egyúttal a berendezések szerepe is, 

 rövid, — mint például itt ép a gombákon általában s különösen az Agaricus- 



* Istfdnjß és Olav Johan-Olsen. A tökéletesb penészek váladéktartói. Magyar 

 Növénytani Lapok. XI. 1887. 9. 1. 



