134 



fogazottságát kivált az a és m lapok ismétlődései idézik elö. A kristály ugyan 

 öveiben igen háborgatott és a basis hullámos-halmos felülete fol.vtán egyes 

 koinl;)inálási élek sem maradnak meg legalább látszatra a kellő övben, de a 

 kristály gondos körülmérése mégis csak arról g^^őzött meg, hogy valójában 

 csak egyszerű kristály ez. A dolog annyiban érdemelt figyelmet, mert a kris- 

 tály határolását tekintve könnyen olyan ikerre gondolhatni, melyben az 

 ikerlaplioz normális sík az összenövési lap, mint a hogy a Liskeard-r6\ 

 szái-mazó Bournonit kristályokon Miees szerint épen ez az ikerösszenövés 

 legközönségesebb módja.* 



Ha most ezen négy kristály mért értékeiből az a : o és b : m élszögek 

 adatait a megfelelő középnagyságra változtatva kikeressük, akkor mint alább 

 látható, hol a Ä'-val jelölt oszlopban a mért kristályok számát találni, ezen 

 szögek a MiLLEu-féle alapértékekkel igen pontosan megegj^eznek, neveze- 

 tesen : 



Auctor ?i j+ (l k Miller 



a:o = (100) : (101) = 46° 17' . 12 — ° T 3 46° 17' 

 l) : m. = (010) : (110) := 46 54 . 19 — 8 4 46 50 



Tehát e tekintetben én is csak azt erősíthetem meg, a mit legutóbb 

 ugyancsak Miees (1. c. p. 67) közlött. 



A nagybányai Bournonit Imstályok tehát kétféle termetükben, for- 

 máik sokaságában és összenövéseikben egyaránt érdekesek. 



Budapest, 1891, április. Egyetemi ásványtani intézet. 



* The Crystallography of Bournonite, 1. c. p. 75. 



