166 



meg pusztán csak morphologiai alapon, ilyen phys. anatómiai nézőpontból 

 azonban a fenti szerepeket kell tulajdonítanunk az egyes rétegeknek. 



1. A legkülső szövetréteget mindannyian epidermis néven emlí- 

 tik, ez vastagfalú, táblás sokszögű, likacsoktól átfúrt vastagfalú sejtekből 

 alakúi. 



2. A következő 1 — 7 sejtréteg, melyet a védő szövetekhez számítok 

 szintén, elparásodott collenchyma, sejtfalai ép úgy mint az epidermiséi 

 sárgák, Hanaüsek (Dammer Illustr. Lexikon der Verfälschungen etc. 1885. 

 p. 312) és MoELLEE (Mikroskopie p. 245 et 251) ezt a szövetet a sejtfalak vas- 

 tagodási módja miatt collenchj^mának tartották, Molisch kimutatta azonban, 

 hogy a collenchymes vastagodású sejthárt_yák nagy mértékben el vannak 

 parásodva s így ezen epidermis alatti szövet egyesíti a para és a coUenchym 

 lényeges tulajdonságait. (L. Moeller, Collenchymatische Korke, Ber. der 

 deutsch. Bot. Ges. 1889. p. 364. Grundriss einer Histochemie der pflanzl. 

 Genussmittel 1891. p. 51.) 



3. A collenchymes para után vékonyfalú parenchyma sejtek követ- 

 keznek több rétegben. A kerek kissé összenj'^omott sejtek fala chlorzink- 

 j óddal megkékül s így meglehetős tiszta cellulose alkotja. Ezt a szövetet én 

 dús chlorophyll tartalma miatt assimiláló szövetnek nevezem, ez levén az 

 egyedüli, mely az assimilálás feladatát betölteni kéjjes. Ezen a parenchymán 

 át vonulnak a vezető szövetek, a rost edénynyalábok. 



4. A most következő szövetréteget óriási nagy - — 3 mm. hosszú s 

 1"5 mm. magas — puszta szemmel igen jól megkülönböztethető sejtek 

 alkotják. Ezeket csak az éretlen gyümölcsben lehet a maguk eredetiségük- 

 ben látni, az éréskor elszáradnak, összeesnek, ezért ki is kerülték a vizsgá- 

 lók figyelmét, mindaddig, míg Hanaüsek nem akadt rájuk. Ezek a sejtek a 

 perikarpium belső oldalának sajátságos «jeges» kinézését okozzák, akár 

 csak a Mesembryanthemum fajok hólyagos epidermis papillái. A szóban 

 levő nagy sejtek duzzadásig telvék savanyúan reagáló sejtnedvvel, cellulose 

 hártyájuk gyakran rétegzett. Az általuk alkotott szövetet rendkívüli sejt- 

 nedvtartalma miatt vízgyűjtő szövetnek tartom. Az erősen kidomborodó 

 vízgyűjtő sejtekre, metyeket alakjuk miatt viaductsejteknek neveztek el, a 

 belső epidermis tapad. 



5. A belső epidermis kétféle sejtekből áll, ú. m. elfásodott vastagfalú 

 és vékonyfalú (cellulosera reagáló) sejtekből. A vastagfalú elfásodott sejtek 

 a nagy viaductsejtekre boruló paizsforma lemezeket alkotnak s én ezeket 

 erősítő boltozatoknak tekintem, melyek a vízgyűjtő sejtek szilárdságát nö- 

 velik; falaik gyengén hullámosan hajtogatottak és pettyezettek. 



6. Az imént említetteken kívül még megkülönböztethetünk egymás sejt- 

 formát is, mely a belső epidermis és a vízgyűjtő sejtek közt, a viaductsejtek 

 boltozatának zugaiban található. A szomszédos erős boltívben kidomborodó 

 sejtek közé, a két boltív érintkezési szögletébe az epidermis már alig nyo- 



