167 



múlhat be s ezt a zugot vékonyfalú sejtek töltik ki, ezekre tapad aztán csak 

 a belső epidermis. Ezeket a sejteket a paprika anatómiájával foglalkozók 

 nem említik, én elhelyezésük módja miatt tölteléksejteknek nevezem e kis 

 sejtszigeteket. 



A válaszfalak. A belső epidermis közvetlenül folytatódik a válaszfa- 

 lakon is, azzal a különbséggel, hogy a válaszfalak oldalain eltűnnek az elfá- 

 sodott sejtcsoportok, s a szövet sokszögű sejtekből alakíil. A válaszfal szövetét 

 vékonyfalú, nyúlványaikkal egybefüggő sejtek alkotják s a nagy sejtközi tirök 

 levegővel telvék. A válaszfalak ledomborodó végén teremnek a magok, ez 

 a rész tehát placentának tekintendő. Közvetlen a placentáris rész alatt két 

 rostedénynyalábot látunk s a válaszfal tövén, hol a perikarpiumból kiemel- 

 kedik, még egyet találunk. Ez volna nagyjából véve a paprikabogyó ana- 

 tómiai szerkezete. 



Ha az érett paprikabogyót vizsgáljuk mikroskoppal, mindjárt szembe 

 tűnik a sejtek rendkívüli festöan^-ag tartalma, mely élénk pompás vörös szí- 

 nét adja az érett gyümölcsnek. A festőanyagot az eleven gyümölcsben orsó- 

 vagy félholdforma chromatophorok termelik, e gyönyörű vörös képletek 

 kivéve a rostedénynyalábok elemeit s a belső epidermis elfásodott sejtcso- 

 portjait, valamennyi többi sejtben előfordulnak. A száraz gyümölcsben 

 kiválik a festőanyag a chromatophorokból — ezek elpusztulnak — ^ s a sej- 

 tekben található olajhoz keveredik. A vörös festőanyag könnyen oldódik, 

 mint ezt Molisch is részletesen leírja, œtherben, alkoholban, kénietherben 

 stb. Concentrait kénsavval a vörös festőanyag indigokék lesz, azért ha az 

 eleven, érett bogyóból készült metszetet kénsavba mártjuk, valamennyi 

 chromatophor sötétkékre változtatja színét, később a kénsav hatása követ- 

 keztében a chromatophorok megzö] dűlnek s végre feloldódnak. A porrá 

 zúzott paprika szintén ezt a reactiót adja s egyszerre kékre változtatja 

 színét, e reactió segélyével mint Molisch is megjegyzi, hamisítását a 

 mikroszkóp alatt is azonnal fel lehet ismerni, mert ha kénsavval vörösre 

 nem festődő szemeket, darabkákat látunk benne, ezekből rögtön hamisításra 

 (téglaporral péld.) kell következtetnünk. A chromatophorokon kívül legtöbb 

 sejtben - — eltekintve természetesen a plasmától s a magtól — még kemé- 

 nyítőt is találunk. A keményítőt illetőleg nagy eltérésre akadtam a leírások 

 és saját vizsgálataim között. Molisch ugyanis (Histochemie p. 53) így ír : 

 «Der Stärkegehalt ist so gering in der Pruchtschale, überhaupt in der 

 ganzen reifen Frucht, dass er leicht übersehen werden kann. Nur verein- 

 zelte Zellen des Parenchyms enthalten einen Haufen sehr kleiner Stärke- 

 körner. Ihre Kleinheit gestattet sofort ihre Unterscheidung von anderen 

 dem Paprikapulver beigemengten Stärkesorten, worauf übrigens schon 

 Moeller mit Recht aufmerksam macht. » 



Ezzel szemben én azt találtam, hogy annyi keményítő van a perikar- 

 piumban, hogy még egészen vékony metszetek is — jóddal — sötétkékek, 



