41 



A C. Orientális tehát a vasuttöltésröl lejebb egyelőre nem igen mozdulhat 

 és tapasztalásom szerint az elfolyt évek alatt nem is terjedt tovább. 



Hogy a C. Orientális hazánkban másutt nőne, erre bizonyítékunk 

 nincs. BaiimctAKTEn, Erdély flórájának első auctora, «Kőhalom mellett 

 homokos-hegyes tájakon, szántóföldek mesgj^éin» még e század elején 

 (1816 előtt) látta vagy gyűjtötte. Az utána következő erdélyi botanikusok 

 (Fuss, Schur és mások) azonban már nem találták, hanem munkáikban 

 egyszerűen csak BAUMOARTEN-t idézik. 



A C. Orientális Európában inkább a keleti tájakon elterjedett, de 

 csak szórványosan ; Közép- és Dél- Oroszország, Galiczia, Oláhország. Szer- 

 bia, Bulgária, s a Balkán-félsziget a bizonyos termőhelyei.^ En azt hiszem, 

 magyar fővárosi termőhelyét tekinthetjük egyelőre legeszaknyugatibb 

 állomásának. 



A múlt 1891. év nyarán, jun. 24-én, dr. Borbás Vincze tanár úr tár- 

 saságában felkerestem a C. Orie)italis termőhelyét s ott nemcsak a keresett 

 növényt, hanem az ugyanott buján tenyésző C. Scabiosd-nak L. két neve- 

 zetes varietását, a C. Sadleriana-t Jka és a C. pseudospinulosá-i Borb. s 

 köztük az említettek két feltűnő hybridjét is találtam. Ezek közül az egyi- 

 ket, melynek, mint a következő leírásokból kitűnik, inkább a C. Sadlerianá- 

 hoz van több hasonlatossága, már régebben ismerjük. Ugyanis dr. Borbás 

 Vincze a Természettudományi Társulatnak 1890. nov. 19-én tartott ülésén ^ 

 több új, részint tőlem felfedezett flóra-jövevény közt egy sárgavirágú 

 Centaureá-t mutatott be, mely felől megjegyzé, hogy ráillő leírást, vagy 

 közel rokon fajt a floristikai irodalomban nem talált, azt újnak tekintette s 

 a felfedező Eichter Lajos úr tiszteletére Centaurea Ludovici-nak nevezte 

 el. Említett kirándulásunk, midőn a C. Orientalis és a C. Scabiosa fent 

 nevezett varietásai közt ugyanazon hybridet találtuk meg, melyet Eichter 

 Lajos gyűjtött Budapest mellett — az új lóversenytéren — megmagyarázta 

 a C. Ludovici eredetét, de egyszersmind megmagyarázta azt is, hogy miért 

 nem lehetett az ó-világ főbb floristikai munkáiban (Ledebour : FI. Rossica, 

 De Candolle : Prodromus, Boissier : FI. Orientalis, Willkomm et Lange : 

 Fl. Hispanica, Bertolon : Fl. Italica, Grenier et Godron : Flore de France 

 etc.) új sárgavirágú Coitanrcd-nkra, ráillő leírást, vagy vele rokont találni. 

 E munkák t. i. a hybrideket, különösen a sárga búzavirágokéit, kevés vagy 

 épen semmi figyelemre sem méltatták, a C. Lnd ovi ci ideáig a C. Scabiosa- 

 tól örökölt bélyegeinél fogva valamennyi keleti sárga Centaurca-ííiitól 

 eltérvén, neki megfelelő leírás egyik munkában sem lehetett. 



Eichter L. úr példányai, melyeket dr. Borbás Vincze tanár volt szíves 



1 Nymán: Cousp. fl. Europese 1S78. p. 428. — Velenovsky : FI. Bulgarica. 

 1891. p. 323. 



^ Pótfüzetek a Természettudományi Közlönyhöz. 1891. XIII. p. 11. 



