vizsgálatra átengedni, Őszi sarjról valók, de fészkükre nézve valamennyi 

 sárga búzavirágfajtól elütnek, az újra gyűjtött C. Ludovici-iól * azonban 

 számbavehetöen nem különböznek, legfeljebb azt tartom szükségesnek meg- 

 említeni, hogy leveleik épek, lándzsásak ; ilyenekkel azonban a múlt őszön 

 az összekötő vasútnál szedett példányok is bmiak. 



A C. Orientalis-t a C. Sadlerianá-Yal összekötő alakkörnek egy szin- 

 tén kiemelkedő növénye a C. Perlakyana Borb, Ennek a C. Orientalis- 

 hoz való hasonlatossága, különösen fészekpikkelyeit tekintve, első pillanatra 

 feltűnő, mind a mellett úgy a C. Ludovici-iól, valamint a szülőktől nagyon 

 eltér. A budapesti egyetem növénykerti herbáriumában van egy C. Per- 

 lakyana--pélaánj, melyet Jurányi tanár még 1857-ben gyűjtött «Pesten», 

 azonban a termőhelyet közelebbről meg nem nevezi. 



A meggyarapodott honi Centaurea-hyhvideket a következőképen sike- 

 rült egybeállítanom : 



1. Centaurea sordida W. (Scabiosa X rupestris), Fiume és Kamenyák 

 körül. 



2. C. HerbichiiJKA (maculosa X Scabiosa), Erdélyben. 



3. C. Csatéi Borb. (superatropurpurea X spinulosa), Erdélyben. 



4. C. hemiptera Borb. (Biebersteinii X solstitialis), Buda, Pozsony 

 környékén = C. hyhrida Ali. ? 



5. C. eudiversifolia Borb. (super- Jacea X alba) ÖBZ. 1890. p. 383., 

 Fiume körül. 



6. C. Ludovici Borb. (super-Sadleriana X Orientalis), Budapest m. 



7. C. Perlakyana Borb, (super- Orientalis X Sadleriana), az előbbivel. 

 Hybrideknek nem tekinthető, avagy hybrid voltukról eddigelé be 



nem bizonyított Centaurea-k, mint közép alakok a következők : 



1. C. spuria Kern. Az au tor sz. Jacea? amara? X stenolepis. Való- 

 színűen a C. Jacea legszélsőbb alakja a stenolepis Kern. felé. Szt-Endre 

 vidékén ritka. = C. indurata Jka. 



2. C. Tatrae Borb. ÖBZ. 1891. p. 250. (C. intermedia Gremli, Czakó, 

 non Vuk, nec Willd.) A magas Tátrában. 



Sárgavirágú hazai Centaureáink : 



1. C. solstitialis L. és 



2. C. rupestris L. különféle varietásaikkal ; 



3. C. calocephala W., Erdélyben, végre a 



4. C. Orientalis L., Budapest környékén. 



1. Centaurea Orientalis L. Sp. pl. p. 913. (1753.) — e subsectione 

 Euacrocentrarum Boiss. FI. Or. III. p. 655. (1875) — distincta species! 



* Az új lóversenytéren 1891 júniusban Boebás clr. kereste, de nem találta. 



