73 



közel állnak. Különösen gyakran tapasztaltam ezt a Se. acutus ama sejt- 

 jein, melyek a cœnobiumot határolják. 



A plasma ezen rétege különben még egyéb sajátságú is, melyekre 

 alább még visszatérni fogok. 



Az eddig leírt plasmarétegek mintegy burkát képezik a sejt belső tar- 

 talmának, azon résznek, mely az egész sejtben a legfeltűnőbb s melyet már 

 a régibb szerzők is ismertek. Ez a protoplasma azon része, mely chloro- 

 phyllt tartalmaz és melyet Schmitz ^ «chromatophor», a chlorophyceáknál 

 pedig a speciális «chlorophor» névvel jelölt. 



Mielőtt e tekintetben! vizsgálataimra áttérek, néhány szóval akarom 

 jelezni a Scenedesmus chlorophorjairól való ismereteinknek haladását és 

 mai állását. 



A legrégibb szerzők, mint Meiíen, Ehrenberg, Kützing a sejtek tar- 

 talmát homogen zöld nyálkának írják le, mely az egész sejtet kitölti. 



Ehrenberg ^ az Arthrodesmus (= Scenedesmus) acutusról a sejtek 

 mindkét végét tökéletesen színtelennek rajzolja, míg Nägeli ^ a Scenedes- 

 mus nem jellemző sajátságaként felemlíti, hogy «a sejtek tartalma világos 

 zöld nyálka, ezenkívül minden sejtben színtelen üres tér van, mely vagy a 

 sejt közepén vagy annak oldalán foglal helyet. Ezen világos tér az öregebb 

 sejtekben, melyeknek tartalma igen szemcsés, gyakran nem látható». 

 Schmitz 1882-ben* megemlíti, hogy számos más zöld moszaton kívül a 

 Scenedesmuson is képes volt alakult chromatophorokat találni, de részle- 

 tesebben nem írja le a dolgot. Beyerinck ^ pedig a Se. acutuson egy nagy 

 lemezalakú chlorophort rajzol, mely a sejtek hegyes végét szabadon hagyja, 

 ezenkívül pedig egy oldalt álló bemélyedés van (Nägeli színtelen tere) ; 

 ezen felfogás átment azután kézikönyveinkbe is.'' 



Vizsgálataim más eredményre vezettek, mert én kellő nagyítással a 

 Scenedesmus sejtjeiben, lemezes, bemélyedéssel bii-ó chlorophort nem birok 

 látni, de még csekélyebb (500 — 600-szoros) nagyítással sem látok lemez- 

 alakú chlorophort, hanem igenis számos, többnyire hat zöld lemezt, melyek 

 közül az egyik gyakran ferde irányban vonul végig a sejten, míg a többiek 

 határfalai az előbbire többé-kevésbé derékszögben állnak. 



Más esetekben pedig három, egymással egyközösen, de ferdén futó 

 zöld szalag, még más esetekben a sejt határán lévő, többnyire rhombuses 



* Die Chromatophoren der Algen 18S2. pag. 4 



2 Atlas Tab. X. Fig. 19. 



3 Gattungen einzelliger Algen, pag. 91. 



* Beobachtungen über die vielkernigen Zellen der Sipbonocladiaceen. Bot. Zei- 

 tung 1882. pag. 523. ff. 



^ Versuche mit Lichenengonidien etc. Bot. Zeitung. 1S90. pag. 727. 

 ^ rid. Englek und Prantl : Die natürlichen Pflanzenfaiuilien etc. I rész, II, 

 pag. 59. 



