112 



Fig. 2.). Példányaim annyiban térnek el a fiatal harmadkori rétegekből 

 származottaktól, hogy az utolsó kanyarulatuk, mely a spiráloldalon majd- 

 nem valamennyi előbbit elfödi, 13 vagy 14 kamrából összetett, hogy a kam- 

 raválasztó vonalok erőssége a héjak kezdő részei felé fogy és hogy a héjak 

 széle porusmentnek látszik lenni. 



Truncatulina Roemeri Ess. (Rotalina Roemeri Reuss. Beiträge zur 

 Charakteristik der Tertiärschichten des nördlichen und mittleren Deutsch- 

 lands. Sitzungsber. der kais. Akad. der Wiss. Wien. 185G. XVIII, Bd. p. 

 240;Taf. IV; Fig. 52.) Héjaim kerülete majdnem kerek, köldökoldaluk 

 domborusága nagyobb mint a spiráloldalé, ezek közül az előbbi széle 

 párkányban látszik végződni. A kamraválasztó vonalak a héj mindkét 

 oldalán csak a legfiatalabb részben szembetűnők. A nyílás a héj széle felöli 

 oldalon egy lemezzel elzárt. 



Truneatulina af finis Hantk. (Pulvinulina affinis Hantken. A Clavulina 

 Szabói rétegek faunája. A magy. kir. Földtani Intézet Evkönyve. Budapest. 

 1875. IV. kötet, 68. lap, X. tábl. 3. ábr.) Héjaim a budavidékiektől abban 

 különböznek, hogy az utolsó kanyarulatukat 13 vagy 14 kamra alkotja és 

 hogy a spiráloldal középső részén a kanyarulatok elmosódottak. 



Trímcatidina costata Hantk. (Hantken. 1. c. 63. lap, IX. tábl. 2. ábra.). 

 Egy sérült héj. 



Heterolepa Girardana Ess. (Eotalina Girardana Eeuss. Ueber die 

 fossilen Foraminiferen und Entomostraceen der Septarienthone der Um- 

 gegend von Berlin, Zeitsch. der deutsch, geol. Gesell. Berlin. 1851. III. Bd. 

 p. 73; Taf. V; Fig. 34.) Nem ritka. 



Heterolepa bullata Fenzn. (Franzenau. Heterolepa egy uj genus a 

 foraminiferák rendjében. Természetrajzi Füzetek. Budapest. 1884. VIII. 

 kötet, 184. lap, V. tabl. 5. ábra.) Typusos alakok mellett előfordul egy pél- 

 dány, melynek köldökoldala igen magas, melynél az utolsó kanyarulatot 

 összetevő kamrák száma kisebb a rendesnél és melyen a kamraválasztók 

 jelezve alig vannak. 



Pulvinulina rotula Kaufm. sp. (Hemistegina rotula Kaufmann. Der 

 Pilatus geologisch untersucht und beschrieben. Beiträge zur geol. Karte 

 der Schweiz. V. Lief. p. 150; Taf. VIII ;Fig. 19.). E könnyen felismerhető 

 fajt egy példány képviseli. 



Pulvinulina Romhámjensis n. sp. A héj kerek, felső oldala lapos, az 

 alsó kimagasló. Kerületét egy párkányszerű szél szegélyezi. A spiráloldalon 

 csak az utolsó kanyarulat vehető ki tisztán, épen úgy mint a köldökoldalon 

 is, mely közepén egy domború porusment köldökkorongot hord. Az utolsó, 

 tizenkét kamrából összetett kanyarulat kamra-választó vonalai csak a héj 

 fiatalabb részén jutnak érvényre, a többiek ellenben a héjak bizonyos ferde 

 állásaiban láthatók. A felső oldal pórusai az alsóénál nagyobbak. 



Rotalina Girardana Ess. var. mam.iUala Ande. (Andeeae. Ein Beitrag 



