EN 
bo 
D: BORBAS 
nak újabb időben csaknem valamennyi genuszat monographiailag ismer- 
tették, még a fajaszakadtnak (monotypicus) gondolt Tozzia alpina mellett 
a T. Carpatica Won.! is az irodalomba került. A hazaiak azonban kellő 
meltatasban nem részesültek. Oka ennek az is, hogy a hhinanthaceak szé- 
pen nem száradnak, szárazon törékenyek. Ezért a botanikus nem szívesen 
gyüjti, de a száraz füvén a morphologiai bélyege sem nagyon szembetünő. 
Az utóbbi nyarakon az Odonlites fajait gyakran a természetben vizs- 
gáltam. Itt azonban az a nehézség támad, hogy nagyobb területen is, gyak- 
ran csak egy faja nő, mert a legtöbb fajnak vagy eltérésnek élesen határolt 
és a másikétől elzárt földrajzi területe van. Az Odontites a virágzás idejére 
nézve is nagyon eltér egymástól. A korai faj már régen befejezte életműkö- 
dését, már el is pusztulhatott, midőn a solstitium után a késő faj virágzás- 
nak indul. A solstitium ideje az Odontites fajait nyárelőzőkre és nyár- 
követőkre választja. Ebből látható, hogy az Odontiles fejlődésének szakaszait, 
valamint teljes gyüjteményét herbarium részére összegyüjteni nem kis fel- 
adat, továbbá az is, hogy két Odontites-fajt élő állapotában összehasonlítani 
vagy nem, vagy csak különös kedvező esetben lehet. 
Megnehezítheti a vizsgálatot néhol, kivált a szárított füvön, az apróbb 
virág (Zágráb, 0. divergens), valamint a sziromnak a termékenyítés ked- 
véért való tovább növekedése is. A kevés szárított példán a virágnak bio- 
logiai állapotát fölismerni bajos. Vizsgálataink eredményét a következő 
sorozatba foglaljuk. 
Morphologiai sajátságok. Az Odontites-nek legkiválóbb systematicai 
bélyege a kelyhében rejlik, mely elvirágzás után is fenmaradván, az Odon- 
tites-fajt később is és legtovább megkülönbözteti. Állandó bélyeg a kehelyfog 
rövidsége és hosszasága, keskenysége vagy szélessége (lásd 453—54. old.). 
Pártája meg a hímje a generikus különbségét árulja el, egyideig, még el- 
virágzás után is, a gyümölcsözés felé közeledő fürtón szemlélhető. 
A szórezet is jellemző. A nyárelőző alak szőre ritkásabb és szétálló, 
‘ UA Tozzia Carpaticá-t legelőször, megnevezés nélkül WAHLENBERG a Fl. Carpat. 
princip. 187. old., különböztette meg a T. alpind-töl. WoroszczaAk «Materyjaly do 
flory gor Lomnickich» (1892, Kraków), 24. old., továbbá «O roslinnosci Karpat» 
(u. i. 1892), 34. old. írta le és nevezte meg az apróvirágú T. Carpaticá-t. 1892 aug. 
havában Stubnyafürdóben HAZSLINSZKY is figyelmeztetett rá. Crescit T. Carpatica 
in valle Suttóviensi ad pedem montis Kis-Kriván (Horvsv 1895 jun. 11.) fere glabra, 
in eacuminibus Rodnae (Preluei, leg. jun. 10, 1878. Porctus, Korongyis, jun.. 1856. 
OzxTZ) , Bucsecs (1850 jun. 29., Korscuy, Pl. Transsilv. herb. Schott 272.), in era- 
minosis irrigatis ad catarractas Bistrae, sub alp. Sarkó (jul. 1855, Hxurr.), etiam 
in Serbia (Stara planina, Prrrovié jun. 1887), in omnibus locis prææstiva. Herba 
Bosniaca (Vlasie, jun. 1886., BRANDIS) jam ad T. alpinam, Silesiaca autem ex situ 
geographico ad 7. Carpalicam pertinet. 
