DE SPECIEBUS ODONTITIDUM HUNGARIA. 445 
az 6821 fajé lesimulobb. Ezt latni a rokon Tozzi« alpind-n! is, melynek 
villicaulis korábbi eltérése a szár élein hosszabb bolyhot visel. Az Odon- 
‘liles-nek száraz helyen termő faja (species xerophila) továbbá, mint az O. 
Sicula, ©. hispidula, meg az O. rigida, durvább-szórezetü, majdnem ser- 
tésnek mondhato. 
A level rövidsegeröl az 0. divergens, az aranylagos szélességéról pedig 
az O. canescens tünik ki. Ennek a levele a legszélesebb és legrövidebb, 
ezenfelül élesebben fürészelt. Az 0. canescens ezzel a leveleivel a rokon 
Rhinanthus vagy Alectorolophus nemzetsége körében a Ith. vagy A. elli- 
pticus meg a Rh. vagy A. Alectorolophus (Scop.) (th. Freynii KERN.) fajnak 
parallelismusa, a Rhinanthus körében ennek a két fajnak lévén aránylag 
a legszélesebb és legkurtább levele. Az Odontiles nyárelózó fajainak a 
levele általában szélesebb, lassan hegyesedik, de az elhegyesedése mégsem 
olyan szembetünő hosszú, mint a nyárkövető fajoké. 
Az ágak állását tekintve, az 0. divergens-nek hosszú és ívesen gör- 
büló, csaknem derékszög alatt szétterpedő ága említésre méltó. Ezért GRp- 
NIER és Gopron? 1850-ben, a fajnak mai felfogásától eltérő véleményök 
ellenére, még az akkorbeli értelemben is, az O. divergens-t csaknem ön- 
álló fajnak tekintették. Más fajunk ága nem terpeszkedik annyira széjjel, 
hegyesebb szög alatt távolodik el a főtengelytől. 
A hazánkban nem termő O. litoralis virágzatának a csúcsa egyenes 
felálló, a hazánkbelieké lekonyul. 
À hegye-levélnek (bractea) a virághoz, illetőleg a kehelyhez vagy a 
terméshez mért hosszasága is nevezetes. A nyárelőző faj hegye-levele na- 
gyobb és szélesebb szokott lenni, a virág hosszaságát feltünően túlhaladja, 
a virágzat csúcsán üstök módjára csoportosodik. Az őszi alakok közül az 
0. stenodontá-nak hegye-levele hosszú, a tóbbié rövidebb, kevésbbé üstökö- 
södik, az 0. canescens-é szélesebb és csinosan fürészelt. 
Az O. divergens virága aránylag a legapróbb. 
 Morphologiailag, de biologiai tekintetben is nevezetes lenne az, a. mit 
FnEyN? közöl, hogy az 0. Kochii porfejtöje alján szakál nincsen, a mi a 
génusz jellemével, valamint a virágnak tervszerűségével és biologiai műkö- 
désével is ellenkeznék. Ez a bélyeg azonban, vizsgálatom nyomán, az O. 
1 A Tozzia alpina száráról Kocm (Deutschlands Flora IV. 362) ezt írja : «nur 
auf den Kanten mit kurzen Zotten bewachsen», Beck (Fl. v. Nieder-Österr. 1073) 
pedig, hogy «etwas kraushaarig». Exemplaria, quæ cl. quondam Sonklar jun. 1872 
ex alpe Breynina Austriæ inferioris attulit, caule excellunt quadrifariam longe villoso, 
que var. villicaulis formam sistit T. alpinae prææstivam. Rene. Icon. XX. t. 120. 
? Flore de France II. p. 607. 
3 Freyn J. Flora von Süd-Istrien, p. 159. GmEMwLr Excursionsflora für die 
Schweiz VI. ed. (1889) p. 332. 
