DE SPECIESUS ODONTITIDUM HUNGARIÆ, 145 
Dianthus, stb., a napfordulatot (solstitium) megelőzve vagy követve, nyár- 
elózókre (species prææstivæ seu postverne) és nydrkövelökre (sp. post- 
æstivæ sive autumnales) válnak. Ez az, a mit ma évszakbeli másformaság 
(saisondimorphismus) néven gyakran emlegetnek. Régi ismeret, csak a 
neve modern. Ilyen pl. a régi Leucoium vernum meg a L. aeslivum, vagy 
a Spiranthes aestivalis meg a Sp. autumnalis, sót a nagyobb- és kisebb- 
levelű hársfa is. Virágzásukkal egymást követik, de ezeknek már a mor- 
phologiai eltérése is tetemesebb, mint a Rhinanthaceá-ké. 
Az Odontiles nyárelőző faja egyszerűbb, ágatlanabb,! vagy csak rövid- 
és kevéságú. À legfelső pár ág, meg a legalsó pár virág között beiktatott 
olyan levél nincs, a melynek tövéből virág nem fakad (folia interposita sine 
flore). A virág vagy a fürtje mindjárt a legfelső pár ág fölött következő 
levél mellől sarjadzik. A nyárelőző alak termete rendesen vékony vagy 
hosszas szokott lenni, nem tornyos. Szôrezete kevésbbé simul le, azért a 
nyárelőző alak rendesen bolyhosabb. Az 0. litoralis levele tompa, mint a 
nyárelőző Gentiand-é. 
Hazánkban a nyárelőző faj Horvátország felföldjén junius közepe 
táján és második felében virít (0. verna). A haza belsejében a nyárkóvetó 
faj korábbija junius végén vagy julius elején kezd nyilni (O. villosula, 
Budapest körül). Az O. verna nyári eltérése (var. macrocarpa) vasmegyei 
Borostyánkő vidékén julius közepe táján virít. 
Az Odontites későbbi virágzása vagyis nyárkövető faja a nyárelózónél 
magasabb, levelesebb, ágasabb és hosszabbágú szokott lenni. A legalsó 
virág meg a legfelső pár ág között gyakran egy vagy több pár olyan be- 
iktatott levél van, a melynek tövéből virág nem fakad, tehát a legfelsőbbik 
par ágra meddő pár levelek következnek, virág nélkül (interfoliatio) . 
À tenyésző ágaknak meg a virágoknak, azaz virágokká alakuló ágak- 
nak? ilyen virágtalan levelekkel való kózbeszakitása s ennek a viritassal, 
illetőleg az évszakkal való szoros összefüggése morphologiailag, de kivált 
biologiailag nagyon figyelemre méltó. Oly jelenség ez, a mi idáig alaposan 
kimagyarázva nem volt, oly természeti tüneményhez jutott itt a botanikus, 
a mely kezébe adja a vezérlő szálat, hogy a virágzásnak a morphologiai 
bélyegekkel való harmoniálását nagyobb eredménynyel fejtegethesse. Való- 
ban az Odontites-nek és még alább említendő néhány más növénynek, 
kivált a hhinanthaceá-k (kakasczímerfélék) fajainak virágzásbeli alakja az 
évszakkal, a nyár elejével vagy a nyár utójával meg az őszszel annyira 
1 WETTSTEIN és HOFFMANN, Oesterr. Botan. Zeitschr. 1897. 113. stb. old. 
? A virág, morphologiai értelemben, a termékenyítés érdekéből átalakult, szí- 
nes leveleket sarjasztó ág. A virág szó etymologiája e meghatározás értelmének 
Ss: 
megfelelő. 
