470 D: BORBAS 
Rossia: Cherson. (LINDEMANN 1869 aug. 6. Æ. Odontiles à verna 
Linpem., Fl. Cherson. II. 60.) 
Az O. pratensis vagy O. macrocarpa alakon az évszakbeli másforma- 
ság mintegy elenyészik, mert július második felében kezd virítani, azután 
virít egész szeptemberben, de az őszi alaknak sincs közbeiktatott levele, 
legalább azoknak a példáknak, a melyek gyüjteményemben vannak. A ten- 
geri klima az O. verná-nak, úgy látszik, Jobban kedvez, ott általában erő- 
teljesebben fejlődik, ellenben a földségi klima alatt a fejlődése valamivel 
sanyarübb s a var. pralensis támad. A késő alak nagyon ágas is lehet, de 
tulajdonképen egész sorozata van az ágatlan alaktól a nagyon ágasig. 
O. pratensis et O. stenodonta ambæ postæstivæ, grandibracteæ. At 
prior calycis maioris indole formam sistit O. vernae serotinam, subcane- 
scentem, durius pubescentem, foliis latiuseulis, apice angustatis. Calyx eius 
maior, 7 mm. longus, dentibus lanceolatis, tubi longitudinem omnino aut 
fere æquantibus. 
O. stenodonta autem potius varietas O. Odontilidis grandibractea. 
1. var. O. interfoliala Bors. (vide p. 460.) ramosior, nigricans, ramis 
summis racemoque terminali paria foliorum sterilium intersita. 
In pratis arenosis ad Ercsi (TAUSCHER eum 0. Odontitide mixta, in 
herb. mus. nation. Budapest., ni exemplar confusum fuerit. 
Svecia: Holmiæ (in herb. Havwarp !). 
Synonyma : 
E. Odontites Fr., Summa veg. Scand. 196! 
Az Odontites, mint élősködő, gyakran megfeketedö fü, megkülönböz- 
tetése szárított állapotában meglehetős nehéz, 5 főalakja azonban annyira 
kiválik (0. Odontites, O. stenodonta, O. canescens, O. rigida és O. verna), 
hogy figyelemmel ósszetéveszteni lehetetlen. A gyengébb eltérések meg- 
külónbóztetése annal kézzel foghatóbb. Egy óstypusnak külónbózó nyilat- 
kozata ez mind, a mely nagyobb geographiai távolságnak más-más helyén 
eltérően alakult. Ezért a kisebb eltérésnek is határozott földrajzi elterje- 
dése van. A természetvizsgálónak föladata a kisebb jelenségeket és eltéré- 
seket is magyarázni, s a multra meg a jövőre való jelentőségét 1s lehetőleg 
megfejteni. A multra visszatekintés nehézségeit a 449. old. említettem. Mint 
génusz, az Odontiles mind a Bartsid-tol, mind az Kuphrasid-töl, mind 
pedig a Trixago-tol, a melyekkel egyesíteni szokták, élesen különválik, 
de az itt szóba került fajok óstypusa aránylag még nem nagyon régen lehet 
tovább alakulásban, mert a fajai még nagyon élesen külön nem váltak 
egymástól. Az Odonlites fajait és eltéréseit alakuló fajoknak (species fu- 
ture, nondum bene evolutæ, nondum perfectae) kell tekintenünk. Ha az 
alakuló vagy kiválmi készülő faj bélyegei előnyösebbek s a mai természeti 
