474 D: MADARASZ. 
erdógondnokságaihoz támogatásom czéljából intézett, részben annak a szi- 
vességnek, melyben engem dr. Mazuranré Bocosnay képviselő úr részesített, 
ki nemcsak kalauzolásával szolgált, hanem rendelkezésemre bocsátá 
ornithologiai szempontból is igen fontos és érdekes magán vadász- 
területét. 
Jelen alkalommal kizárólag a ezimben említett Saxicola aurita Tamm. 
és Saxicola melanoleuca (Gürp.) fajokról szándékozom irni, nem terjesz- 
kedvén ki az ugyanakkor gyűjtött más fajokra, melyek habár a gyüjte- 
ményre nézve részben szintén újak, az irodalomban azonban már meg 
vannak említve. Ilyenek a Syluia orpheus, Emberiza cirlus, Budytes 
borealis, Micropus melba, Columba livia, Caccabis saxatilis stb. | 
Mäjus 11-en a szikläs tengerpart meredek és hozzäférhetetlen üregei- 
ben tanyázó szirti galambokra vadásztam a Novitöl kelet felé fekvó Povile 
helység egyik kis öblében Mazuranié dr. és Haspt Rezső m. kir. erdészszel, 
s épp az elejtett első példányban gyönyörködtünk, midőn BÁRÁNYOS 
preparátor — aki addig a környék bokrai között tett botfegyverével 
próbát — kezében egy fehér-fekete madarat mutogatva közelített hozzánk. 
A madár a keleti hantmadár (Saxicola melanoleuca) volt. Ő tulajdonképen 
a dalos poszáta (Sylvia orpheus) fészkének keresésére ment a bokrok közé, 
hol az erős tüskékkel fegyverzett — Paliurus aculeatus — növény egy 
ágán fenakadva találta e példányt. Tüzetes megvizsgálás után kitünt, hogy 
a madár véletlenségből végezte ki önmagát, beleakadván egy tüskébe s 
valószinüleg vergődései következtében torkán felhasadt bőre kétszeresen 
csavarodott az ág köré. E különös helyzetben kimult madár négy nap óta 
lóghatott élettelenül, mindazáltal még alkalmatos volt a preparálásra, 
melyet ugyan abban a helyzetben örökítettünk meg a Múzeum részére, 
amint a tüskés ágon halva csüngött (1. ábra). A galambvadászatnak ezzel 
természetesen vége lett s nyomban neki indultunk a keleti hantmadár 
tanyájának felkeresésére. Alig hagytuk el Povile helységét, a végtelen 
szikla törmelékek között hirtelen két párt pillantottunk meg, melyek jó 
sokáig fárasztottak bennünket az üvegéles kődarabok között. Végre sikerült 
egy szép hím példányt lelőnöm. 
Másnap gyalog indultam a Noviból Povilebe vezető országuton, hol 
már a féluton mutatkoztak a keleti hantmadarak, de olyan ravaszok és 
óvatosak valának, hogy egyet sem lehetett közülök lőtávolra kapni. Mire 
nagy ügygyel-bajjal a szikla magaslatra kapaszkodtam, hogy a kelett 
hantmadarat becserkészszem, addig a madár megint a mélység valamelyik 
kódarabján billegtette farkát. Egyszer fegyver nélkül mentem ki, ekkor 
közelről bevártak. Alig harminez lépésnyire tőlem szállt le az országutra 
egy tojó s nemsokára mellette termett a hím is. De úgy látszik nem érez- 
ték magukat kellő biztonságban, mert csakhamar felszálltak az út mellett 
