v. B, WITTROCIv. LINNE. 2/ 



Hufvudresultaten af LiNNÉS forskning under hans Uppsalatid äro natur- 

 ligtvis nedlagda i de omfångsrikare, nya arbeten, som han under denna tid 

 i stort antal offentliggjorde. Se här en förteckning, i tidsföljd, på de botaniska 

 verken; med tillägg af några andra som röra sig på mer eller mindre besläktade 

 områden. 



Carl LinN/EI Öländska och GotJiländska Resa (publicerad 1745); Flora 

 Succica (samma år); Fauna Siiecica »på hwilken han arbetat i 15 åhr» (likaledes 

 1745); Wästgöta Resa (1747); Flora Zeylanica (samma år), Hortiis Upsaliensis 

 (1748); Materia Medica (1749); Skånska Resa (175 1); PhilosopJiia botanica (samma 

 år); Specics plajitarum (1753); Museum Tessiniamun (samma år); Museum Adolphi 

 Friederici Regis Suecorum (1754); Flora Suecica Ed. II (1755); >-> Disquisitio de 

 questione ab Academia Imperiali Scientiarum Peiropol. in annmn i'Jßg pro prcernio 

 proposita : Sexum plantarum argumentis et experimentis novis, prceter adhuc jam 

 cognita, vel corroborare vel imptignarey> (1760); Museum Ludovicce UlriccB Regince 

 (1764); Genera plantarimi Ed. VI (samma år); Prodromus Musei Adolphi Frie- 

 derici Regis (1765); Clavis Medici^ice (1766) och Mantissa plantarum I & II 

 (1767 & 1771). 



Alla dessa arbeten äga ett betydande värde; men främst torde man böra 

 •sätta Philosophia botanica, Species plantarum och Flora Suecica Ed. II; dessa' 

 jämbördiga med de i Holland publicerade, grundläggande verken. 



Philosophia bota?iica är, såsom förut blifvit nämndt, uppbyggd på den 

 grund, som blifvit lagd genom Fundamenta botanica. Men den har ett vida 

 rikare innehåll, särskildt på biologiens område; den är en lärobok i allmän 

 botanik, som behandlar de allra flesta af vetenskapens grenar med en sådan 

 logisk klarhet, att den i detta afseende står oupphunnen. ^ 



Species plantarum var det verk som LiNNÉ själf — man vore frestad 

 säga divinatoriskt — satte främst. Genom beslut af den stora, internationella 

 botaniska kongressen i Wien 1905 har »Species plantarum». Ed. I, 1753, blifvit 

 satt som märkesstenen inom den deskriptiva botanikens område, såsom den 

 grundval, på hvilken nomenklaturen, hvad de högre växterna beträffar, skall 

 hvila. På den skall all namngifning stödja sig. Till det som i tiden ligger 

 bakom år 1753 får på ifrågavarande område ej tagas hänsyn. — Hvad som 

 gifvit »Species plantarum» denna rangplats är i främsta rummet, att LiNNÉ uti 

 detta arbete införde den binära nomenklaturen: enordig släktbenämning och 

 enordig artbenämning. LiNNÉ säger härom själf ^ på sitt Uka uttrycksfulla som 

 kortfattade sätt: »Nomina trivialia [de enordiga artnamnen] tandem 1753 

 primum accesserunt, quae mirum in modum scientiam facilitabant, et hisce pistillum 

 quasi additum est campanae» [genom dessa sattes liksom kläppen i klockan]. 

 Att Linné länge öfvervägt saken, innan han fattade sitt definitiva beslut, fram.- 

 går däraf, att han uti tvenne föregående, mindre betydande arbeten, liksom 

 försöksvis, begagnat sig nästan uteslutande af tvåordiga växtnamn; första gången, 



^ Den store botanisten .Alphonse de Candolle uttalar sig i^uti ''La Phytographic'', l^aris 

 1880, sid. 344) om "Philosophia Botanica" pä följande sätt: "Jamals traitc de botanique n'avait eu 

 un si grand me'rite et aucun n'a influé d'une maniere aussi puissante sur le fond et la forme 

 des ouvrages subséquents". 



- Uti den akademiska dissertationen "Reformatio Botanices" 1762. Sid. 12. 



