v. B. WITTROCK. LINNE. 29 



Linné var reformator ej blott i afseende pä systematik utan äfven — 

 livad som vid den tiden, med hänsyn till botanikens dåvarande, man må väl 

 säga, kaotiska tillstånd var lika viktigt — i afseende på terminologi, nomen- 

 klatur och vetenskapens hela formella gestaltning. Han förstod att förläna åt 

 framställningen en sådan, dittills oanad klarhet och reda, att den i dessa hän- 

 seenden kan tjäna till mönster för alla tiders botanister. Särskildt förvärfvade 

 han sig en synnerligen stor förtjänst på det formella området genom det år 1753 

 skedda införandet af de utaf ett ord bestående »nomina trivialia» — nutidens 

 artnamn — i stället för de dittills brukliga flerordiga diagnos-namnen, »nomina 

 specifica»; således genom införandet af den binära nomenklaturen. 



Linné skapade åt vetenskapen äfven ett så godt som nytt språk, det 

 Linneanska latinet; en språkform, som genom sin enastående ändamålsenlighet 

 allt ifrån LiNNÉS tid varit och fortfarande är isynnerhet de deskriptiva syste- 

 matikernas internationella uttrycksmedel. 



Morfologien, särskildt det fruktifikativa systemets, fördes af Linné väsent- 

 ligt framåt. Först genom honom och hans sexualsystem blef ståndarnes och 

 pistillernas så mångfaldigt växlande beskaffenhet känd för botanisterna och — 

 man kan väl säga — äfven för allmänheten. Nektarierna beskrefvos i talrika former 

 och benämndes först af honom. Huru litet beaktande en del viktiga växtdelar 

 funnit före honom, framgår däraf, att sådana organ som fruktämnet (»germen»), 

 märket (»stigma»), fröhylle (»arillus»), brakté (bractea»), stipel (»stipula») m. fl. 

 erhöllo namn först af honom. 



Han hade öppet öga och lifligt intresse icke blott för växternas form, 

 utan äfven — och i synnerlig grad — för deras lifsföreteelser. Han var icke 

 allenast morfolog, utan också speciell biolog. Talrika biologiska iakttagelser 

 finnas nedlagda dels uti Philosophia botanica (»Vigilise plantarum», »Horolo- 

 gium Florae», m. m., m. m.), dels uti hans floror, särskildt Flora Suecica 

 Ed. II, dels uti särskilda af handlingar. 



På befruktnings-fysiologiens område anställde Linné för den tiden mycket 

 viktiga undersökningar, med afsikt att bevisa pollineringens nödvändighet för 

 fruktbildningen; och detta, 1:0 genom isolering af honblommor (från han- 

 blommor), som då visade sig fullständigt sterila; 2:0 artificiell pollinerlng af 

 från hanblommor afskilda honblommor, som, eljest sterila, härigenom bragtes 

 att utveckla frukt och frö; samt 3:0 genom hybridiserings-experiment, hvarvid 

 af komma erhölls, som visade bägge föräldrarnes karaktärer i förening; ett af 

 dessa, Tragopogon pratensis L. ? x T. porrifolius L. c/' medförde (år 1759) 

 som resultat den första hybrid, som i vetenskapligt syfte blifvit frambragt. 



Linné var floristikens grundläggare; detta genom en serie mönstergilla 

 floror samt särskildt genom sin Flora Suecica Ed. II, ett arbete som i flera 

 afseenden stod långt före sin tid. 



Äfven på växtgeografiens fält är Linné att betrakta som banbrytare. 

 Man gaf redan år 1737 en mycket god generell karakteristik af fjällväxterna, 

 »plantan alpiucE». Han framhöll, att invandring från grannländerna lämnat 

 väsentliga bidrag till Sveriges vegetation, samt gaf en för sin tid utmärkt 

 framställning af växternas spridningssätt. Han har lämnat en allmän biolo- 

 gisk-geografisk sammanställning af växterna efter beskaffenheten af deras väx- 



