v. B. WITTROCK. LINNE. 3 1 



»1753 April 27 blifwer Linn^us dubbad till Riddare af Hans Maj:ts 

 Nordstjeime-Orden af Konungens egen hand, på wanlig ort och ställe; en 

 nåd som i Sverige aldrig tillförene skedt någon Doctor, Archiater aller Pro- 

 fessor. Ja, ingen CammarHerre hade ännu, fast af adelig Stämma, blifwit 

 med denna stjerna benådad.» 



»1760 fick LiNNyEUS praemium, 100 Ducater specie, ?S. Acadeniia Imperial} 

 Petropo/itana för frågan om Sexus Plantaruni.y) 



»1762. Wid slutet på Riksdagen blef beslutadt, att de, som Hans 

 Maj: t nämnt till adeUgt Stånd, skulle blifwa bestående. Med dem blef alltså 

 LiNNiEUS Adelsman under namn af von Linné.» 



»1762. ^c«(7'^?;2/(^ Prt^mzVz^ Socius extraneus Ordinarius: octumvir. Förste 

 Swenske; största heder för Literati.» 



Att Linné blef vald till ledamot af många andra Akademier och lärda 

 sällskap, förutom den franska, behöfver knappt nämnas. 



Beträffande Linnés familjeförhållanden har förut blifvit nämndt, att han 

 år 1739 blef gift med Sara Elisabeth Mor^a. Linné säger själf: »Gud har 

 gifvvit honom den Hustru han mast önskade sig, och som hushållade medan 

 han arbetade». Med henne hade han sju barn. Två af dessa dogo vid späd 

 ålder. Fem, en son och fyra döttrar, öfverlefde honom. Sonen Carl blef redan 

 vid 18 års ålder fadrens medhjälpare såsom »demonstrator» vid botaniska träd- 

 gården. Då Linné erhållit rättighet att själf utse sin efterträdare, utsåg han 

 därtill — efter att, såsom förut blifvit berättadt, först hafva vändt sig till D. 

 Solander — sin son. Detta skedde år 1763. Carl von Linné den yngre 

 förestod professuren under Linnés bägge sista år, 1776 — 1778, och verkade sedan 

 såsom sin faders efterträdare till sin år 1783 inträffade bortgång. Han dog 

 ogift och med honom utslocknade sålunda ätten von Linné. 



Af Linnés döttrar blefvo tre gifta; två af dem fingo barn, från hvilka ett 

 ej ringa antal nu lefvande afkomlingar härstamma. ^ 



Tillförlitliga underrättelser om LiNNÉS utseende ^ och person erhålla vi 

 genom följande af honom själf lämnade uppgifter; LiNNÉ var i allt en sanningens 

 apostel. »LiNNyEUS war intet stor, intet liten, mager, brunögd, lätt, hastig, gick 

 fort, gjorde alt ting prompt, tolte ej sent folk, war sensibel, blef snart rörd, 

 arbetade continuerligen, och kunne ej spara sig. Han åht gjerna god mat oeh 

 drack goda drycker; men war aldrig däruti öfwerflödig. [Starkare spritdrycker 

 voro honom förhatliga.] Han brydde sig litet om exterieurcn, utan trodde, att 

 karlen borde pryda kläderna, men ej vice versa.» 



Till detta må blott läggas, att LiNNÉ var en i grund och botten religiös 

 person. Därom vittna såväl hela hans lifsgärning som hans skriftliga uttalanden 

 på många ställen. Alla goda gåfvor hänförde han till Gud. »GuD själf har fört 

 honom med sin egen alsmägtiga hand; GuD har låtit honom upspricka utur en 

 stubbotan rot, omplanterat honom på en fjerran ort härligen, låtit honom upstiga 

 till ett ansenligt träd; Gud har ingifwit honom en sådan brinnande hog för 



' Af släkterna Fougberg, Martin, Ridderstolpe, Tullberg, Arre, Ödman och Öhrn (samt 

 måhända ännu flere). 



- Beträffande detta må äfven hänvisas till de afhandlingen åtföljande LiNNÉporträtten från 

 resp. 30, 48, och 66 års ålder. 



