32 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 4. NiO I. 



wettenskapen, att den blifwit det aldrabehagligaste; — — — — GuD har låtit 

 honom få koxa in uti sin hemliga Rådkammare; Gud har låtit honom se mera 

 af sina skapade wärk, än någon dödelig före honom; — — ■ — Herren hafwer 

 warit med honom, ehwart han gångit hafwer, och hafwer utrotat alla hans fiender 

 för honom, och hafwer gjort honom till ett stort namn, såsom the storas på 

 jordene, cfr. 2 Sam. VII: 9. i CJiron. XVII: 5.» 



Uti det sista uttalandet framskymtar LiNNÉS bekanta, fasta tro på en 

 »Nemesis Divina», genom straff redan här nere upprätthållande rättfärdigheten 

 på jorden. 



Att Linné såsom yngre hade en mycket frisk och stark kropp, har 

 förut blifvit nämndt. Den allt för stora arbetsfliten ådrog honom dock tidigt 

 nog sjukdomar. Aren 1751 — 1753 arbetade LiNNÉ, med uppbjudande af alla 

 sina krafter, på det stora verket »Species Plantarum». Då detta arbete var 

 färdigt, föll han i en sjukdom, om hvilken han berättar följande: »Men under 

 ständigt skrifwande, sittande och arbetande får han en wärk i högra sidan, som 

 lägger grund till hans sjukdom Steupassionen, af hwilken han aldrig tillförene känt 

 minsta mehn, men som förswan Gudi lof med åren och genom smultron-curen.» 



Elfva år senare angreps han af en mycket svår sjukdom. Det heter 

 härom: »1764 maj 3 blef LiNNÉ angripen af en dödelig Pleuritcs, från hwilken 

 han med plats och genom Roséns trogna bemödande undanslapp, hwaräfter han 

 fattar en otrolig wänskap för Rosén, och begifwer sig ut på sitt nyligen upp- 

 bygda Hammarby att hämta frisk luft». 



Efter ytterligare tio år, i maj månad 1774, »blef han ansatt af första döds- 

 posten, Asphixie, att han hwarken kunne stiga upp af stolen aller röra sig aller 

 hälla hufwudet uppe. Detta öfwerwants tämmeligen, men sent, lindrades wäl, 

 men aldrig halps fuUkomligen.» 



Att Linnés ande dock ännu kunde, åtminstone för någon kortare tid, 

 beherska kroppen framgår af följande LiNNÉS berättelse: »Wid juhltiden skickade 

 Hans Maj:t 4 parlass med Naturalier af wäxter ifrån Surinam, i flera oxhufvuden 

 Spiritus vini, alla med blomma och frucht lefwande samlade och uti spiritu inlagde. 

 Linné fick som nytt lif att öfwer juhlen desse beskrifwa och utreda, som woro 

 200 stycken och en ganska dyrbar samling.» 



Hans kraft var dock nu på allvar bruten. Uti hans »Egenhändiga an- 

 teckningar» för året 1776 finna vi till sist följande: »LlNNÉ haltar, kan knapt 

 gå, talar oredigt, kan knapt skrifwa». 



Den 10 januari 1778 skiljdes LlNNÉ från det jordiska. 



Då vi nu gå att genom minnesfester högtidlighålla tvåhundraårsdagen af 

 Linnés födelse, gå vi förvisso att fira minnet af en af vårt lands främste stormän; 

 ja, inom vetenskapens värld väl af den allra främste. 



Må hans minne blifva oss till en maning att — efter måttet af hvars och 

 ens krafter — träda i hans fotspår till sann båtnad för vårt land och folk. 



Tryckt den 22 maj 1907. 



