v. B. WITTROCK. LINNE. • 



^0 



timmar med honom i vänligt samspråk. Om sommaren följde, vi honom ut 

 på landet. Vi voro då där tre utlänningar: Kuhn, Zoega och jag. Om vin- 

 tern hade vi vår bostad alldeles raidt emot honom, och dit kom han nästan 

 alla dagar i sin korta, röda nattrock, med grön pälsmössa och pipan i handen. 

 Han kom 'på en half timme' men blef kvar en hel, ofta två. Hans samtal 

 var därunder ytterst muntert och angenämt. Antingen rörde det sig om 

 anekdoter om lärda i hans vetenskap, hvilka han lärt känna inom eller utom 

 sitt fädernesland, eller belyste det våra tvifvel eller andra till undervisningen 

 hörande frågor. Han skrattade därvid af hjärtans lust, och ansiktet strålade 

 af en glädje och uppsluppenhet, som tydligt visade, huru upplagd för säll- 

 skaplighet och förtrolighet hans själ var. 



Ännu lyckligare var vårt lif på landet. Vi bodde ungefär en half 

 fjärdingsväg från hans bostad på Hammarby i en bondstuga, hvarest vi hade 

 inrättat oss efter eget behag samt hade vårt eget hushåll. Han steg om 

 sommaren mycket tidigt upp, vanligen vid 4-tiden. Omkring kl. 6 kom han 

 till oss, emedan hans boningshus ännu stod under byggnad, åt frukost med 

 oss, läste öfver Ordincs naturales [växtrikets naturliga familjer], så länge han 

 hade lust, vanligen fram emot kl. 10. Därefter gingo vi till kl. 12 omkring 

 på de närbelägna klipporna, hvilka genom sina produkter förskaffade oss till- 

 räcklig sysselsättning. På e. m. gingo vi till honom i hans trädgård, och på 

 aftonen spelade vi för det mesta trisett med hans hustru. 



Söndagarne var hela familjen nästan hela tiden hos oss, och då läto vi 

 stundom en bonde komma till oss med ett instrument, som hade utseende af 

 en violin [nyckelharpa], efter h vilket vi dansade på bondgårdens loge, så att det 

 var lust däråt. Visserligen voro våra baler ej synnerligen glänsande, .sällskapet 

 ej talrikt, musiken jämmerHg, danserna ej omväxlande, utan beständigt menuett 

 och polska, men vi roade oss ändock icke litet. Gubben rökte därunder en 

 pipa tobak med Zoega, som var svag och kroppsligen mindre välbildad, tittade 

 på oss och dansade t. o. m. själf, ehuru mycket sällan, en polska, hvari han 

 var alla oss yngre öfverlägsen. Han såg gärna, att vi härunder voro rätt muntra, 

 t. o. m. stojande, ty annars fruktade han, att vi ej voro belåtna. Oförgätliga 

 skola alltid dessa dagar, dessa timmar vara, och angenäm är hvarje påminnelse 

 därom . . . Han var tillika min lärare, och med rördt hjärta erkänner jag, huru 

 mycken tack jag är honom skyldig både för de meddelade lärdomarne och för 

 hans af godhet uppfyllda bemötande.» — 



Men nu åter till märkesmännen inom Linnés utländska lärjungeskara. 

 Bland tyskarne må nämnas J. D. Ch. Schreber och P. D. Giseke. Den förre, 

 som var Linnés lärjunge 1760 och som promoverades till medicine doktor i 

 Uppsala, blef nio år senare professor i naturalhistoria och föreståndare för bota- 

 niska trädgården vid universitetet i Erlangen. Han stod i ständig förbindelse 

 med Linné genom brefväxling och ombesörjde 3:dje upplagan af Linnés 

 »Materia medica». 



P. D. Giseke begaf sig till Uppsala 1771 för att af Linné erhålla under- 

 visning uti naturliga växtsystemet. Såsom förut blifvit nämndt, hade Linné ej 

 lämnat några bcskrifningar till sina »ordines naturales» (växtfamiljer). Nu med- 

 delade han sådana uti privatissimc-kollegier, .som han höll på Hammarby för 



